Справа № 464/5093/15-ц
пр.№ 2/464/1506/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 д'Алюа ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 д'Алюа О.М. звернулась до суду із позовом та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.10.2015 року, просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 д'Алюа ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також визначити частки у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_2, у рівних частинах по ? частині кожному.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем та за їх спільні кошти 29.10.2003 року була придбана квартира АДРЕСА_1. На той час, за її згодою, договір купівлі-продажу спільної квартири було оформлено на ім'я відповідача. Після розірвання шлюбу, вона разом з малолітньою дитиною залишилась проживати у спірній квартирі та в повному обсязі володіти та користуватись нею. Відповідач не чинив жодних перешкод у реалізації її права на квартиру, проте останнім часом, ОСОБА_3 у розмовах з нею став заперечувати попередні домовленості щодо квартири. Вказує, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, а тому їх частки у спільній сумісній власності є рівними.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 д'Алюа О.М. не з'явилась, від її представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у ї відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та зазначає, що квартира АДРЕСА_1 дійсно є спільною сумісною власністю сторін.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 д'Алюа ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах з 27.11.1999 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 13 жовтня 2009 року Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, шлюб між сторонами розірвано (а.с.7,8-9).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна від 20.07.2015 р. вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 39).

У відповідності до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Пунктами 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11, передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, хоча можливість про добровільне вирішення спору судом надавалася неодноразово, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як передбачено частинами 1 та 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 370, 372 ЦПК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними.

Судом встановлено та визнано відповідачем, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами за час перебування в шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю. З огляду на відсутність обставин, які б свідчили про необхідність відступу від рівності часток, суд вважає, що слід визначити частки у квартирі ОСОБА_1 д'Алюа О.М. та ОСОБА_3 по ? кожному.

Керуючись ст.ст.1, 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 д'Алюа ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 д'Алюа ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визначити, що ОСОБА_1 д'Алюа ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить по ? частині квартири АДРЕСА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Ю. Теслюк