Справа № 303/4569/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкування з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги обгрунтовував тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено шлюб, від якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Більше року вони разом не проживають. З того часу відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, вигадуючи різні причини щоб не допускати позивача до дитини. Такі обставини змусили позивача звернутися до органу опіки та піклування з метою встановлення часу для побачень з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28 жовтня 2014 року йому встановлено порядок побачень з сином. Незважаючи на це, відповідач продовжує чинити перешкоди у побаченні та спілкуванні з сином, з березня 2015 року вивезла малолітню дитину без згоди батька за кордон, що призвело до того, що біля чотирьох місяців позивач не бачив сина. З урахуванням наведеного, позивач просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з сином та визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Зазначеним рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково: усунуто перешкоди, шляхом зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначено спосіб участі ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому право на спілкування з сином кожної першої, третьої суботи місяця з 16 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин та кожної другої та четвертої неділі місяця з 17 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин, або інший час по домовленості батьків дитини; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилась з цим рішенням, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

Представник позивача вважав, що підстав для задоволення скарги немає, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги апелянтки зводяться до твердження того, що: суд першої інстанції розглянув справу за відсутності апелянтки, належним чином не повідомив її про день слухання справи; позивач по справі ОСОБА_2 зловживав своїми правами щоб нашкодити апелянту, навмисно в цьому році подав заяву про перегляд заочного рішення суду про розірвання шлюбу, хоча про зазначене рішення суду йому було відомо ще у вересні 2014 року, на що останній посилався звертаючись в органи опіки та піклування; висновок суду першої інстанції про те, що наданими копіями заяв в орган опіки та піклування підтверджується те, що відповідач перешкоджала позивачу бачитись з дитиною є безпідставним; факт стосовно того, що апелянтка неодноразово вивозила дитину за кордон без згоди батька також жодним чином не підтверджений.

Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження дитини.

Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28 жовтня 2014 року йому встановлено порядок побачень з сином.

Вказаним вище рішенням надано позивачу право відвідувати сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 щочетверга з 18 до 20 годин, щосуботи з 16 до 18 години та щонеділі з 17 до 20 години.

Наданими суду копіями заяв сторін підтверджується, причиною звернення позивача до органу опіки та піклування про встановлення йому побачень з сином стало те, що відповідач перешкоджала йому бачитись з дитиною, неодноразово вивозила, без його згоди, дитину за кордон. Крім того, вказане вище рішення органу опіки прийнято з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4.

З наданої суду копії позовної заяви щодо визначення місця проживання дитини з матірю, з якою звернулася до суду представник ОСОБА_1 вбачається, що остання дійсно в березні 2015 року виїхала разом сином за кордон. Крім того, звернулася до Центрального суду кварталу Буда, рішенням якого заборонено ОСОБА_2 контактувати з ОСОБА_1 та їх сином строком на 60 днів до 11 червня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Як було встановлено у судовому засіданні- відповідач ( мати) дитини не виконувала у добровільному порядку Рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28 жовтня 2014 року в якому визначено участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Що і стало підставою для звернення батька дитини з позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що мати дитини не повинна чинити перешкоди батьку у спілкуванні та вихованні з сином в силу вимог ч.2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. А також вказував, що сторони в добровільному порядку не врегулювали питання виховання дитини та спілкування з нею, а відтак, суд на підставі ст. 159 СК України, визначив певний порядок участі батька у вихованні дитини з частковим урахуванням висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо вид дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється вид виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про охорону дитинства батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її виховані і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Враховуючи, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що запропонований органом опіки та піклування спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, у суду першої інстанції були відсутні підстави не погодитись з висновком органу опіки та піклування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та дав належну оцінку згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 серпня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :