Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м.Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кірякової Н.П.,

при секретарі Соколовій О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 9 035,49 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16761, 60 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 05.01.2011 року працювала в ПАТ «Азовзагальмаш» майстром. 07.04.2015 р. була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсії. Роботодавець при звільненні не провів повний розрахунок.

Позивачка у судовому засіданні не була присутня, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, наполягала на їх задоволенні, просила справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надіслав до суду заперечення на позов, у яких просив задовольнити позов в частині стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 9036,49 грн.,середнього заробітку за час затримки розрахунку починаючи з 15.10.2015 року виходячи із середньої заробітної плати 14,75 грн, а в задоволені інших позовних вимог просив відмовити.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Судом встановлено, що позивач з 05.01.2011 року, працювала у ПАТ «Азовзагальмаш» майстром. 07.04.2015 року була звільнена згідно зі ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсії на підставі наказу № 15 від 07.04.2015 р.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При звільненні позивачці ОСОБА_1 не було виплачено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 9036,49 грн., що не заперечується відповідачем, підтверджується довідкою та стягується на користь позивачки дана сума з відповідача.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно постанови КМУ №100 враховуються число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, при цьому ст. 117 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто враховують саме календарні дні.

Зі справи вбачається, що позивачка була звільнена з підприємства 07.04.2015 року. На час звільнення відповідач перед позивачкою мав заборгованість по заробітній платі, яка утворилась з жовтеня 2014 року по квітень 2015 року, що підтверджується довідкою підприємства (а.с.23). Загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 9036,49 грн. В день звільнення заборгована сума по заробітній платі не була виплачена та не сплачена на час розгляду справи і ці обставини відповідач не оспорював.

Зі справи також вбачається, що в день звільнення позивачка не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.25).

Позивачка не надала суду доказів того, що вона зверталась із заявою до відповідача про виплату їй заборгованої суми заробітної плати.

З позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачка звернулася 15.10.2015 року.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивачка має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15.10.2015 року по день ухвалення рішення, оскільки з вини відповідача заборгованість по заробітній платі позивачці не погашена на цей час і доказів про сплату заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до наданого відповідачем графіку №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (а.с.26) середньостатистична кількість робочих днів позивачки за період з 15.10.2015 року по 01.12.2015 року (включно) складає 34 робочих днів і за цей час з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно наданого відповідачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивачки складає 120,95 грн. (а.с.22).

З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.10.2015 року (з дня подачі позовної заяви до суду) по 01.12.2015 року (день ухвалення рішення) у розмірі 4112,30грн. (34 дн. Х 120,95грн.), оскільки невиплата позивачці заробітної плати мала місце з вини відповідача.

Підстав для стягнення середнього заробітку з дня звільнення по день звернення до суду не має, оскільки позивачка в день звільнення не працювала та не надала суду доказів, що вона зверталась на підприємство із заявою про проведення розрахунку до виникнення спору в суді.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 28.07.2015 року по цивільній справі №264/1588/15-ц (22-ц/775/744/2015 (м)).

Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.116,117 КзпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, ЄДРПОУ № 13504334) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 9036, 49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 15.10.2015 р. по 01.12.2015 р. у розмірі 4112,30 грн. без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 487, 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.П.Кірякова