Справа №521/8298/15-ц
Провадження №2/521/3944/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 листопада 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Святецькій І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що 26 липня 1996 року позивачка та відповідач уклали шлюб, від якого у сторін народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу, а саме 10.09.2003 року позивачка та відповідач придбали спільне майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2. 10.02.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється, визнавати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду.
Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу за місцем його реєстрації згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1996 року.
Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.02.2014 року, шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 26 липня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №271, розірвано.

З договору купівлі-продажу квартири серії ВАО №432327, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 10 вересня 2003 вбачається, що ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру під №11 у будинку під №50 по вулиці Степовій у місті Одесі, яка в цілому складається з 2 жилих кімнат, загальною площею 35,8 кв.м, в тому числі, жилою площею 22,7 кв.м, корисною площею 35,8 кв.м. Право власності на яку 03.10.2003 року було зареєстровано за ОСОБА_2 у КП «ОМБТІ та РОН» за №: 646 стр. 165 кн. 461 пр.

Приймаючи до уваги документи, які свідчать про час набуття вказаного в позові майна, суд, вважає, що дійсно, майно зазначене позивачкою відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбачено ст.63 СК України.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим з подружжя не потрібно.

Між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд визнає, що майно, яке є предметом цього спору, а саме: квартира АДРЕСА_2 належить сторонам в рівних частках кожному по 1/2 частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 200 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 174, 209, 212, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 60, 70, СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яка в цілому складається з 2 (двох) жилих кімнат, загальною площею 35,8 кв.м, в тому числі, жилою площею 22,7 кв.м, корисною площею 35,8 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_2 на дану частку майна.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, понесені нею судові витрати у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який постановив його, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.

Головуючий: