АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1065/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1394/К/14 суддя: Тимошенко Т.І.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів - Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.

при секретарі - Горбачевській І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скарго. ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Електромашпромсервіс», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» - ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» (далі ПАТ «Електромашпромсервіс» ), ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «Центральний ГЗК») про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 квітня 1997 року по 31 березня 2011 року він працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування у ПАТ «Центральний ГЗК». У період з 01 квітня 2011 року по 25 червня 2014 року ОСОБА_3 працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування у ПАТ «Електромашпромсервіс».

Працюючи протягом тривалого часу у відповідачів у шкідливих умовах праці, ОСОБА_3 отримав професійне захворювання, у звязку із чим, висновком МСЕК від 24.04.2014 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 10%, з 07 квітня 2014 року безстроково.

Позивач вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Центральний ГЗК» - 101 703 грн. та з ПАТ «Електромашпромсервіс» - 20 097 грн. відповідно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральний ГЗК» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Центральний ГЗК» та ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь держави судовий збір у сумі по 243,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ПАТ «Центральний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог до ПАТ «Центральний ГЗК». Зокрема, судом першої інстанції не враховано того факту, що позивач працював у шкідливих умовах праці і на ПАТ «Електромашпромсервіс», а відповідач не може відповідати за шкоду завдану позивачу іншими підприємствами. Відповідачем виконуються функції для забезпечення працівникам безпечних умов праці, а саме: створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, здійснюються передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. На думку представника ПАТ «Центральник ГЗК», моральна шкода у разі обґрунтування моральних страждань має відшкодовуватись за рахунок ОСОБА_7 соціального страхування, а не підприємством. Судом також не враховано відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_7, шляхом здійснення одноразової виплати та щомісячних страхових виплат. Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає конкретним обставинам справи і порушує принцип розумності та справедливості.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи відповідача є безпідставними, тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «Електромашпромсервіс» вказує, що ухвалюючи рішення, суд забезпечив повний і всебічний розгляд обставин справи та належним чином дослідив наявні у справі докази, тому просив апеляційну скаргу відхилити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка заперечувала проти апеляційної скарги і просила її відхилити, представника відповідача ПАТ «Електромашпромсервіс» - ОСОБА_6, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду та законність рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Електромашпромсервіс» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків , оскільки дані висновки суду не були оскаржені.

Судом встановлено, що ОСОБА_3працюючи протягом 13 років та 11 місяців в умовах шкідливості та важкості праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування у ПАТ «Центральний ГЗК», отримав професійне захворювання. (а.с.15-17)

Відповідно до виписки-епікризу із медичної картки №4916 стаціонарного хворого Українського НДІ промислової медицини від 30 грудня 2013 року, у позивача була встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), загострення середнього ступеня важкості. ЛН першого-другого ступеня. (а.с.11)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 17 березня 2014 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (підвищені концентрації аерозолі переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони), що виникли внаслідок недосконалості технології збагачення руди, порушень систем аспірації, вентиляції та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування фабрики, які склались в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.6-9)

Висновком МСЕК від 24.04.2014 року (а.с.10) ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 10% з 07 квітня 2014 року безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог до ПАТ «Центральний ГЗК», суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 4, 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обовязку даного відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до підп. Є п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у разі настання страхового випадку ОСОБА_7 соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст.28 цього закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік та п. 22 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. є п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням ОСОБА_7 моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного ОСОБА_3 України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. Тому посилання відповідача на те, що моральна шкода у разі обґрунтування моральних страждань має відшкодовуватись за рахунок ОСОБА_7 соціального страхування, а не підприємством, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Посилання представника відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» на неврахування судом факту відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_7, шляхом здійснення одноразової виплати та щомісячних страхових виплат, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Фондом соціального страхування було відшкодовано позивачу завдану йому моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 17 березня 2014 року причиною професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення в тому числі і керівництвом відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_3, встановити неможливо, враховуючи роботу позивача протягом 16 років та 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробництва.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано того факту, що позивач працював у шкідливих умовах праці і на ПАТ «Електромашпромсервіс», а відповідач не може відповідати за шкоду завдану позивачу іншими підприємствами, оскільки вони є безпідставними, так як факт невиконання порушення в тому числі і відповідачем ПАТ «Центральний ГЗК» вимог ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо створення на робочому місці позивача безпечних і нешкідливих умов праці встановлений актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 березня 2014 року.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, при фізичному навантажені постійно відчуває задишку, болі у грудній клітині та кашель, він позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання ПАТ «Центральний ГЗК» на те, що підприємством виконуються функції для забезпечення працівникам безпечних умов праці, а саме створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, здійснюються передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці, не приймаються колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження такої шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів саме у відповідача ПАТ «Центральний ГЗК», відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди не відповідає конкретним обставинам справи і порушує принцип розумності та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого ОСОБА_3 України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: