Справа № 2/686/4140/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Хмельницького справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

08 червня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому зазначив, що він є власником частки житлового будинку АДРЕСА_1. За даною адресою окрім власників зареєстрований також ОСОБА_2, 1951 року народження. Разом з цим, зазначив, що фактично ОСОБА_2 виїхав з вказаного будинку та не проживає з 1995 року. Особистих речей відповідача у будинку не має. За таких обставин просить суду визнати біловус П.В. таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що будинок АДРЕСА_1 належав його діду - ОСОБА_5 Окрім діда у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_2 (відповідач у справі), ОСОБА_3 (його рідний брат та відповідно син відповідача), ОСОБА_4 (рідний брат його матері та відповідно його дядько). У 1998 році помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті діда, які прийняли спадщину є він, його брат - ОСОБА_3 та його дядько - ОСОБА_4 В порядку спадкування він успадкував ? частину вказаного будинку та оформив своє право власності. Відповідач ОСОБА_2 з 1995 року не проживає у вказаному будинку, його особистих речей в помешканні не має. Участі в утриманні будинку не приймає.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що вказаний будинок належав батькові його дружині - ОСОБА_5 Коли дружина померла (у 1995 році) він виїхав з вказаного будинку та став проживати у с. Шумівці. Зазначив, що у вказаному будинку не можливо проживати, оскільки будинком знаходиться у непридатному для проживання стані. Крім того його виїзд був обумовлений тим, що його син - ОСОБА_1 фактично створив неможливі умови для його проживання: застосував до нього фізичне насилля, забирав належні йому речі, тощо. Крім того, зазначив, що окрім позивача власником цього будинку є його інший син - ОСОБА_3, який заперечує проти його виселення з вказаного будинку.

ОСОБА_3, який був залучений до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, суду пояснив, що дійсно вказаний будинок належав його діду ОСОБА_5, та після його смерті він також прийняв спадщину, проте на даний час не оформив своє право власності. У даному будинку зареєстрований його батько, який на даний час проживає у с. Шумівці. Він проти того, аби його батька визнавали таким, що втратив право на проживання у даному будинку.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєстрований за вказаною адресою з 24.04.2015 року. Вказане підтверджено відповідним штампом про місце реєстрації у паспорті позивача та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно акту №64 від 19.05.2015 року, який складений комісією у складі голови квартального комітету №37 та членів: сусідів ОСОБА_4, ОСОБА_6, встановлено, що під час перевірки проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 1951 року не проживає за вказаною адресою з 1995 року.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно приписів ст.405 ЦК України Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до приписів статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже з системного аналізу вищевказаних норм закону вбачається, що власник майна, вправі розпоряджатися лише належним йому майном.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником лише ? частини будинку, який розташований у АДРЕСА_1. Його частка із спільної часткової власності не виділялася.

Разом з цим у своєму позові позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування всім житловим будинком.

При цьому суд звертає свою увагу на те, що позивач не є власником всього спірного будинку, частка позивача не виділена в окремий об'єкт нерухомості та право користування жилим приміщенням між його власниками не встановлювалося. Натомість відповідач був вселений та зареєстрований у відповідності до вимог діючого на той час законодавства попереднім власником будинку без встановлення конкретних жилих приміщень, які він мав право займати.

За таких обставин, позивачем не доведений факт порушення його прав реєстрацією у спірному будинку відповідача, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 405 ЦК України, ст. ст. 10,11,209,212,214-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: