Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/457/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Березій Ю. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

04.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2014 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між банком та ОСОБА_2 був укладено кредитний договір № 05-3-Ф, відповідно до якого банк надав позичальнику цільовий кредит в сумі 122582,19 грн. на строк з 13 червня 2013 року по 28 травня 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17% річних. Виконання зобов'язань позичальника забезпечено порукою ОСОБА_3 Позивач вказує на те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, допустивши утворення заборгованість, яка станом на 13 червня 2013 року складала 127 426, 65 грн.

ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору та його скасування. В обґрунтування позову зазначила, що банк не повідомив суд про те, що 29 травня 2008 року вона отримувала від позивача по справі грошовий кредит в сумі 42 000 доларів США на придбання квартири. Протягом 5 років сумлінно сплачувала, але у 2013 році не змогла виконувати свої зобов'язання згідно графіку і добровільно віддала банку передану в іпотеку квартиру в рахунок погашення боргу в повному обсязі. Відповідач вказала, що її ввели в оману, надали завідомо неправдиву інформацію і шляхом обману примусили підписати документ на новий кредит, але гроші за новим кредитним договором вона не отримувала, тому вважає недійсним укладений кредитний договір від 13 червня 2013 року.

Рішенням Маловисківського суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року первісний позов задоволено. Суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 127 426 грн. 65 коп. кредитної заборгованості станом на 9 грудня 2013 року, яка включає: 120 532, 19 грн. строкової заборгованості за кредитом, 1 210 грн. 28 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 2 217 грн. 28 коп. поточної заборгованості по процентах і 3 466 грн. 90 коп. простроченої заборгованості по процентах. Судом вирішено питання про стягнення судового збору на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 637 грн. 14 коп. з кожного. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору та його скасування - відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати кредитний договір. В обґрунтування апеляційної скарги вона посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції відмовив у задоволенні всіх клопотань по зустрічному позову та по суті не розглядав зустрічний позов. Вказує також на обставини, якими нею обґрунтовувалися зустрічні позовні вимоги. Зазначає, що оскільки банк прийняв від неї квартиру в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 29 травня 2008 року то, відповідно до ст. 17, 36 Закону України «Про іпотеку», її зобов'язання перед банком припинилися і будь-які вимоги банку є недійсними. У зв'язку з цим їй не було необхідності отримувати наступний кредит для погашення несплаченої частини валютного кредиту. Також вона наполягає на тому, що її ввели в оману щодо змісту підписаного нею договору. Вона вважала його формальністю, а тому підписала не читаючи. Особисто вона кошти в банку за кредитним договором від 13 червня 2013 року не отримувала.

Позивач не скористався своїм правом надати письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не з'явилася.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги та надала суду усні пояснення про те, що кредитний договір від 13 червня 2013 року між позивачем і відповідачкою був укладений, нібито, задля погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором від 29 травня 2008 року. Проте заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2008 року у ОСОБА_2 була відсутня так, як вся заборгованість була погашена на підставі договору іпотеки внаслідок позасудового врегулювання шляхом передачі ОСОБА_2 банку прав на належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Після цього будь-які наступні вимоги банку до неї є недійсними. Відповідач довіряла банку, а тому підписала новий кредитний договір вважаючи його лише формальністю задля припинення існуючого на червень 2013 року іпотечного кредиту. Сплачувати заборгованість за новим кредитом відповідач почала лише після отримання вимог банку.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. в судове засідання не з'явився. До апеляційної скарги ОСОБА_2 не приєднався. Рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Представник позивача - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги вказавши, що позасудове врегулювання заборгованості за валютним іпотечним кредитом від 29 травня 2008 року не було. ОСОБА_2 сама виявила бажання достроково сплатити заборгованість за кредитом. У зв'язку з цим банк погодився на продаж нею іпотечного майна та внесення коштів на погашення заборгованості. Проте виручених від продажу квартири коштів не вистачило для повної сплати боргу, а тому відповідачу було запропоновано отримати новий кредит в національній валюті України на суму, якої не вистачало для повного достроково виконання існуючих кредитних зобов'язань ОСОБА_6 Їй був наданий проект кредитного договору з умовами якого вона погодилася і підписала його.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13 червня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 05-3-Ф (а.с. 5-10).

Відповідно до умов цього договору позивач по справі надав ОСОБА_2 кредит в сумі 122 582 грн. 19 коп. строком з 13 червня 2013 року по 28 травня 2038 року, а вона зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17% річних згідно графіку частинами щомісячно з 1 по 10 число.

Відповідно до п. 1.2. цього договору кредит надається на погашення кредитної заборгованості по кредиту від 29 травня 2008 року № 03-101210608.

Згідно п. 1.4.2. договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в термін, передбачений цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюються у розмірі 22,0 % річних.

Виконання ОСОБА_2 зобов'язань за укладеним нею і банком кредитного договору від 13 червня .2013 року забезпеченого порукою ОСОБА_3, згідно договору поруки від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф (а.с.11-13).

На виконання умов укладеного кредитного договору від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф, на підставі заяви ОСОБА_2 про видачу готівки № 7157_10 від 13 червня 2013 року (а.с. 101) банк видав позичальнику кошти через касу банку у розмірі 122 582 грн. 19 коп.

Належність ОСОБА_2 підпису в обох примірниках заяви на видачу готівки від 13 червня 2013 року № 7157_10 підтверджується висновком проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 14 жовтня 2014 року № 1590 (а.с. 142-144).

Цей факт не заперечувався представником відповідача у судовому засіданні. Вона лише вказала на те, що кошти ОСОБА_2 від банку фактично не отримувала.

Отримані ОСОБА_2 кошти були внесені в касу баку згідно квитанції від 13 червня 2013 року № ТR.137263.2387.7 з призначенням платежу: повне погашення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 03-101210608 (а.с. 65).

Задовольняючи позов ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач повністю виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_2 за кредитним договором від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф, натомість вона зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно графіку не виконує.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції послався на те, що відповідач була ознайомлена з умовами кредитного договору, погодилася з ними і підписала договір.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф станом 9 грудня 2013 року (а.с. 4), після 10 липня 2013 року відповідач ОСОБА_2 не дотримувалася графіку повернення кредиту та сплати процентів у зв'язку з чим та відповідно до п. 1.4.2. кредитного договору позивач нараховував проценти на неповернуту в строк частину кредиту проценти у розмірі 22,0 % річних а на частину кредиту, строк сплати якої ще не настав - 17% річних.

За період з 13 червня 2013 року по 9 грудня 2013 року ОСОБА_2 здійснено три платежі (23 липня 2013 року, 3 вересня 2013 року і 20 вересня 2013 року) та сплачено кредит на суму 839 грн. 72 коп. і проценти на суму 4560 грн. 28 коп. (а.с. 59).

Станом на 9 грудня 2013 року ОСОБА_2 мала заборгованість перед ПАТ АД «Укргазбанк» на загальну суму 127426 грн. 65 коп. (а.с. 4) з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 3466 грн. 90 коп., поточна заборгованість по процентах - 2217 грн. 28 коп., прострочена заборгованість по кредиту - 1210 грн. 28 коп., поточна заборгованість по кредиту - 120532 грн. 19 коп.

Факт недотримання ОСОБА_2 графіку сплати кредиту та процентів (а.с. 76, 77) сторонами не заперечується.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив факт порушення ОСОБА_2 зобов'язань перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за договором від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф, яке виявилося у простроченні повернення чергових частин кредиту та сплати процентів за користування ним, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України та п. 4.2.4. кредитного договору, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 прострочену заборгованість та достроково частину кредиту, що залишалася.

Однак, визначаючи суму заборгованості, суд першої інстанції не врахував, що після відкриття провадження у справі, а саме 7 лютого 2014 року, ОСОБА_2 сплатила на користь позивача 4500 грн. заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф, що підтверджується копією квитанції від 7 лютого 2014 року № ТR.649719.1135.7157 (а.с. 78).

Ця обставина не заперечувалася представником позивача у судовому засіданні.

Згідно п. 3.3. кредитного договору від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф при отриманні від позичальника на рахунок кредиту коштів (або коштів, отриманих в порядку договірного списання), сторони встановили наступний порядок погашення заборгованості за цим договором: 1) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 2) прострочена сума за кредитом (якщо буде мати місце прострочення); 3) строкові проценти; 4) строкова заборгованість за кредитом.

У зв'язку з тим, що за час розгляду справи в суді першої інстанції загальна сума заборгованості зменшилася на 4500 грн., суд мав врахувати цю обставину, зарахувати 3466 грн. 90 коп. на погашення прострочено заборгованості по процентах і 1210 грн. 28 коп. на погашення простроченої заборгованості по кредиту, та задовольнити позовні вимоги частково в сумі 122926 грн. 65 коп., яка складається з: 120532 грн. 19 коп. - строкова заборгованість по кредиту, 177 грн. 18 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 2217 грн. 28 коп. - заборгованість по процентах.

Враховуючи що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не дав оцінки всім доказам у справі, неповно з'ясував обставини справи, що привело до неправильного вирішення справи, відповідно до ч. 3 ст. 303, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу за межі доводів апеляційної скарги та зміну рішення суду в частині розміру стягнення боргу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що кредит позивачем фактично не було видано ОСОБА_2 так, як гроші в касі банку вона нібито не отримувала.

На підтвердження факту надання ОСОБА_2 кредиту шляхом видачі з каси банку готівки в сумі 122582 грн. 19 коп., як це передбачено п. 1.5. кредитного договору від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф, позивач надав суду примірник 1 заяви ОСОБА_2 на видачу готівки від 13 червня 2013 року № 7157_10 згідно якої вона отримала у відділенні № 191/10 АБ «Укргазбанк» м. Кіровоград 122582 грн. 19 коп., що підтверджено її особистим підписом у цій заяві.

Відповідно до п. 1.1., 3.2. Розділу ІV Інструкції про проведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Національного Банку України від 1 червня 2011 року № 174, заява про видачу готівки є доказом видачі банком готівки з каси.

Заперечуючи проти цього доказу, відповідач послалася на те, що вона не підписувала цей документ, але її твердження спростовуються висновком проведеної по справі судово-почеркознавчої експертизи від 14 жовтня 2014 року № 1590.

Суд першої інстанції перевірив доводи сторін в цій частині та дав належну оцінку наданим ними доказам і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту видачі ОСОБА_2 кредиту в сумі 122582 грн. 19 коп.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним і скасування його.

При цьому вона посилалася на те, що відповідно до п. 1.2. договору від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф кредит надавався нібито на погашення заборгованості по кредитному договору від 29 травня 2008 року № 03-101210608. Проте вона стверджувала, що така заборгованість на 13 червня 2013 року була відсутня. Їй повідомили, що укладення нового договору є реструктуризацією боргу, якого фактично не існувало. Тим самим її було введено в оману в наслідок чого вона підписала новий кредитний договір не читаючи його текст.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Частиною 3 ст. 10 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу отримання, користування та повернення кредиту, а також визнання кредитного договору недійсним з передбачених ст. 230 ЦК Українипідстав.

Оспорюваний кредитний договір від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф відповідає вимогам ст. 207, 1055 ЦК України оскільки уладений у письмовій формі та підписаний його сторонами.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_2 (а.с. 61, 62), вона була ознайомлена, як з тим, що має несплачену заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 03-101210608-Ф, так і з метою за для якої банком надається їй новий кредит - повне погашення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 03-101210608-Ф.

Крім того в тексті договору містяться умови щодо предмета договору, розміру кредиту, способу його надання та повернення, цілі на які він надається, розмір процентної ставки, строк на який надається кредит, графік платежів, відповідальність за невиконання зобов'язань та інші.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 довіряла банку, а тому не прочитала зміст договору не свідчить про обман з боку позивача по справі так, як вона мала можливість ознайомитися з умовами договору.

Твердження про підписання відповідачем кредитного договору без ознайомлення з його умовами не підтверджене доказами.

ОСОБА_2 під час укладення оспорюваного нею правочину погодилася з умовами договору, засвідчивши свою згоду власним підписом в договорі.

До того ж, ОСОБА_2 не заперечувала, що вона, як боржник, підписала укладений між ПАТ АБ «Укргазбанку» та ОСОБА_3 договір поруки від 13 червня 2013 року № 05-3-Ф (а.с. 11 - 13).

Факту отримання ОСОБА_2 та використання кредитних коштів також підтверджений доказами, вказаними вище (заява на отримання готівки, квитанції про сплату боргу).

ОСОБА_2 частково виконала умови договору, в тому числі після пред'явлення до неї позову, але згодом, 14 квітня 2014 року, пред'явила зустрічні вимоги про визнання цього договору недійсними.

Крім того ОСОБА_2 посилалася на те, що банк повідомив її про необхідність погашення боргу за договором від 29 травня 2008 року № 03-101210608-Ф в той час, як питання заборгованості було врегульовано в позасудовому порядку шляхом передачі нею банку прав на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору від 29 травня 2008 року. У зв'язку з цим та відповідно до ст.ст. 17, 36 Закону України «Про іпотеку» вона вважає, що наступні вимоги банку є недійсними, а отже на її думку це свідчить про обман з боку банку.

Дійсно,згідно кредитного договору від 29 травня 2008 року № 03-101210608-Ф (а.с. 71 - 77) ВАТ АБ «Укргазбанк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит в сумі 42000 дол. США на строк з 29 травня 2008 року по 28 травня 2038 року в замін на зобов'язання повернути кредит згідно графіку та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,3% річних і комісію - 2% від суми кредиту.

Як вбачається з витягу із протоколу № 68 засідання кредитного комітету АБ «Укргазбанк» від 29 травня 2013 року (а.с. 231), ОСОБА_2 мала прострочену заборгованість за цим договором.

Виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 за договором було забезпечено іпотекою, згідно іпотечного договору від 29 травня 2008 року (а.с. 85-89).

Відповідно до п. 6.4. іпотечного договору іпотекодержатель (позивач по справі) має право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмета іпотеки.

Порядок набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки визначено п. 6.4.1 іпотечного договору, а п. 6.6. цього ж договору визначено порядок реалізації права іпотеко держателя на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно ч. 3, 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, процедури позасудового врегулювання виниклої заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 03-101210608-Ф, які передбачені ст. 36 - 38 Закону України «Про іпотеку» та іпотечним договором від 29 травня 2008 року (передача банку пава власності на предмет іпотеки або продаж банком предмета іпотеки), не застосовувалися.

Натомість ОСОБА_2 самостійно, але з дозволу банку, відчужила на користь покупця ОСОБА_7 передану в іпотеку банку квартиру, уклавши від власного імені нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 13 червня 2013 року (а.с. 93-94).

Так, як позасудове врегулювання заборгованості між банком і ОСОБА_2 у спосіб передбачений ст. 36 - 38 Закону України «Про іпотеку» не застосовувалося, банк не втратив права пред'явлення вимог до боржника про повне виконання своїх зобов'язань за договором.

У зв'язку з недостатністю виручених від продажу квартири коштів для сплати всієї заборгованості за валютним кредитним договором, про що ОСОБА_2 було повідомлено банком, їй надано інший кредит в національній валюті.

З урахуванням викладеного колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що відповідач ОСОБА_2 не довела факт обману з боку позивача по справи при укладенні між ними кредитного договору 13 червня 2013 року № 05-3-Ф, а тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року змінити в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню зменшивши її до 122926 грн. 65 коп., яка складається з: 120532 грн. 19 коп. - строкова заборгованість по кредиту, 177 грн. 18 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 2217 грн. 28 коп. - заборгованість по процентах.

У решті рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: