АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8145/15 Справа № 199/357/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

01 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення з будинку №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську, який є предметом договору іпотеки №DNG0GK00002248 від 14.08.2007 року. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що 14.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNG0GK00002248, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 98000,00 доларів США строком до 17.08.2027 року для купівлі нерухомого майна. Для забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором 14.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №DNG0GK00002248, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1822. Згідно з умовами зазначеного договору в іпотеку було передане нерухоме майно - домоволодіння №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську. ОСОБА_2, порушуючи виконання умов кредитного договору в односторонньому порядку, всупереч ст.526, 530, 629 ЦК України, припинила сплачувати відсотки та погашати тіло кредиту, у зв'язку з чим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року в рахунок погашення заборгованості у сумі 862644,49 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську, у позовних вимогах про виселення позивачу було відмовлено через ненадання доказів про відмову відповідача самовільно звільнити житлове приміщення. 04.11.2013 року позивачем на адресу відповідачки була надіслана вимога про добровільне звільнення житлового будинку №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську та зняття з реєстраційного обліку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, однак на момент звернення до суду ця вимога не виконана, тому позивач просив суд виселити ОСОБА_2 та інших зареєстрованих осіб з домоволодіння №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську (а.с.2-3).

ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення задоволені частково.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з домоволодіння №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську без надання іншого житлового приміщення.

Зазначено, що дане судове рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.76-77).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасувати, оскільки стягнення на предмет іпотеки вже звернуто за рішенням суду від 13.12.2012 року і вказаний закон не регулює спірні правовідносини щодо виселення (а.с.94-96).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично не погоджуючись з рішенням суду в частині зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

Визнавши, що рішення суду про виселення тимчасово не підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції встановив, що такі правовідносини регулюються Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до Закону України «Про мароторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», врегульоване питання щодо заборони звернення стягнення на іпотечне майно на період дії закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNG0GK00002248, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 98000,00 доларів США строком до 17.08.2027 року для купівлі нерухомого майна (а.с.5-7), в забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором 14.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №DNG0GK00002248, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1822. Згідно з умовами зазначеного договору в іпотеку було передане нерухоме майно - домоволодіння №118 по вул. Береговій у м. Дніпропетровську (а.с. 8-9), на яке рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року в рахунок погашення заборгованості у сумі 862644,49 грн. було звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, а у позовних вимогах про виселення позивачу було відмовлено через ненадання доказів про відмову відповідача самовільно звільнити вказане житлове приміщення (а.с.12-14).

Отже питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті вирішено до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Що ж стосується питання про виселення з предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду, то таке питання Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не врегульоване і підстав для тлумачення закону з питання, яке в законі не визначено, немає.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення судом першої інстанції, що дане судове рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року, підлягає скасуванню, оскільки судом було неповно зясовано обставини по справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст. ст. 307, 309 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року в частині визначення судом першої інстанції, що дане судове рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: