У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про захист речових прав на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_11 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про захист речових прав на нерухоме майно та просили зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати реконструйовану частину будинку АДРЕСА_1, привівши його у стан, що існував до початку проведення реконструкції; визнати незаконною зміну ОСОБА_4 та ОСОБА_5 конфігурації та площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновити в натурі межі належної їм на праві приватної власності земельної ділянки за вказаною адресою; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закріпити в натурі межовими знаками межі належної їм на праві приватної власності земельної ділянки за цією адресою; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновити демонтований паркан, що позначає у натурі межі А-Б і В-Б земельної ділянки, відображені у державному акті на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року, між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати влаштований ними квітник з огороджувальним бетонним бордюром з боку проїжджої частини АДРЕСА_1 за межею земельної ділянки, наданої вказаним громадянам у приватну власність для обслуговування будинку АДРЕСА_1; усунути порушення права власності шляхом скасування акта від 29 жовтня 2008 року державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта ‒ будинку по АДРЕСА_1; усунути порушення права власності шляхом скасування наказу від 14 листопада 2008 року № 850 Департаменту містобудування Львівської міської ради про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта ‒ індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1; усунути порушення права власності шляхом скасування свідоцтва про право власності на частину в будинку АДРЕСА_1, виданого 20 березня 2009 року ОСОБА_4 Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради; усунути порушення права власності шляхом скасування свідоцтва про право власності на частину будинку АДРЕСА_1, виданого 20 березня 2009 року ОСОБА_5 Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі вказували на те, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_2. За висновками двох експертних будівельно-технічних досліджень було встановлено, що внаслідок проведення реконструкції будинку по АДРЕСА_1, співвласниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, земельна ділянка під яким межує, зокрема, із землекористувачами мешканців будинку АДРЕСА_2, відстань між вказаними будинками зменшилась до 4,56 м, що є грубим порушенням Державні будівельних норм (ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських сільських поселень».

Також указували на те, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, заступник голови якої очолив державну приймальну комісію прийняття в експлуатацію реконструйованого будинку АДРЕСА_1, також Департамент містобудування Львівської міської ради, директор якого підписав наказ від 14 листопада 2008 року № 850 про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта ‒ індивідуальної житлового будинку по АДРЕСА_1, мали вжити необхідних заходів для виявлення порушень з боку ОСОБА_4 і ОСОБА_5 права власності позивачів на житловий будинок АДРЕСА_2, але не зробили цього, не виконавши вимоги чинного законодавства, внаслідок чого порушуються їх права на вільне володіння та користування належним їм на праві власності майном, а також інші права передбачені чинним законодавством.

Крім того, позивачі стверджують, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 самовільно перенесли межу своєї земельної ділянки на територію будинку АДРЕСА_2, а також незаконно демонтували паркан між їх земельною ділянкою та територією будинку, співвласниками якого є позивачі. Внаслідок цього змістилися в натурі межі, позначені на плані земельної ділянки, який додатком до державного акта на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1; змінилася у сторону збільшення площа земельної ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 порівняно з тією площею земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка надана відповідачам згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року. В обґрунтування цих вимог посилаються, зокрема, на акт від 21 квітня 2010 року перевірки Управлінням Держкомзему у м. Львові дотримання вимог земельного законодавства відповідачами.

Позивачі вважали, що самовільно, без відповідної земельної документації облаштувавши квітник з огороджувальним бетонним бордюром з боку проїжджої частин АДРЕСА_1 за межею земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у приватну власність для обслуговування будинку № 32 на цій же вулиці, і у межах «червоних ліній», відповідачі створили перешкоди в користуванні узбіччям дороги по АДРЕСА_1 для пішого проходу нею за відсутності тротуару. Відтак, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зазначеними діями порушують цивільне право позивачів на безпечний прохід АДРЕСА_1 повз будинок відповідачів до будинку АДРЕСА_2, співвласниками якого позивачі.

Таким чином, на думку позивачів, неправомірні дії ОСОБА_4 ОСОБА_5 не дозволяють позивачам на власний розсуд мирно володіти та користуватись їхнім майном, а також вказаними об'єктами благоустрою.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконною зміну ОСОБА_4 та ОСОБА_5 конфігурації та площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, порівняно з площею та конфігурацією цієї земельної ділянки, які визначені у державному акті на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновити в натурі межі належної їм на праві приватної власності земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, згідно з межами, визначеними у державному акті на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закріпити в натурі межовими знаками межі належної їм на праві приватної власності земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, згідно з межами, визначеними в державному акті на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновити паркан, що позначає в натурі межі A-Б і В-Б земельної ділянки, відображені в державному акті на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року, між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати реконструйовану частину будинку АДРЕСА_1, привівши цей будинок у стан, що існував до початку проведення реконструкції.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати квітник з огороджувальним бетонним бордюром з боку проїжджої частини АДРЕСА_1 за межею земельної ділянки, наданої згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2007 року в приватну власність для обслуговування будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачів шляхом скасування акта від 29 жовтня 2008 року державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта ‒будинку по АДРЕСА_1.

Зобов'язано усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачів шляхом скасування Наказу № 850 від 14 листопада 2008 року Департаменту містобудування Львівської міської ради про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта ‒індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1

Зобов'язано усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачів шляхом скасування свідоцтва про право власності на частку в будинку АДРЕСА_1, виданого 20 березня 2009 року ОСОБА_4 відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 квітня 2009 року (№ витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно: 22555793).

Зобов'язано усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачів шляхом скасування свідоцтва про право власності на частку в будинку АДРЕСА_1, виданого 20 березня 2009 року ОСОБА_5 відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 квітня 2009 року (№ витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно: 22584075).

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2015 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_11 просять скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснювалося приймальними комісіями в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, в зв'язку з чим до спірних правовідносин слід застосовувати Постанову Кабінету Міністрів України "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 22 вересня 2004 року № 1243 (зі змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 88 від 31 січня 2007 року та № 1182 від 26 вересня 2007 року), яка була чинною на момент прийняття будинку в експлуатацію та втратила чинність 01.01.2009 року.

29 жовтня 2008 року державна приймальна комісія, яка утворена наказом департаменту містобудування від 24 вересня 2008 року № 667, прийняла індивідуальний житловий будинок після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови і надбудови по АДРЕСА_1, що підтверджується актом, складеним у формі, встановленій наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 27 січня 2005 року № 21 (втратив силу на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 24 грудня 2008 року №637).

Апеляційним судом установлено, що уповноваженими органами та службами були виконані всі вимоги актів містобудівного законодавства, якими в той час був унормований механізм введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Актом перевірки від 21 квітня 2010 року встановлено, що на підставі свідоцтва про право спадщини за заповітом від 20 листопада 2003 року ВВА № 111239, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набуто спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 і оформлено держаний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0550 га для обслуговування житлового будинку від 16 січня 2007 року № 01:07:438:00025 кн.01-2, в якому чітко відображено межі земельної ділянки, що перебуває у власності згаданих громадян. В натурі підтверджено факт користування земельною ділянкою, що частково виходить за визначену, в державному акті, межі і займає суміжну земельну ділянку із земель комунальної власності площею 0,0009 га. Дана розбіжність допущена, через встановлення огорожі зі сторони АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Земельна ділянка, за рахунок якої розширено межі земельної ділянки будинку по АДРЕСА_1, відноситься до земель комунальної власності, а тому належним позивачем є орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Також установлено, що реконструкція будинку по АДРЕСА_1 здійснена на підставі проектної документації і у відповідності до неї 05 жовтня 2007 року Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради було погоджено проект реконструкції будинку, який попередньо був погоджений з органами санітарного та пожежного нагляду Франківського району м. Львова.

Відповідно до експертного висновку Франківського РВ м. Львова ГУМНС України у Львівській області від 10 вересня 2007 року порушень вимог пожежної безпеки не виявлено.

Розпорядженням Виконкому Франківської районної ради м. Львова від 15 травня 994 року № 549 ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_13 надано дозвіл за власні кошти реконструювати будинок. Реконструкцію проводили ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_13 Після смерті ОСОБА_13 розпорядженням від 12 лютого 2004 року № 144 Франківською районною адміністрацією надано новий дозвіл ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на реконструкцію будинку з добудовою і надбудовою згідно з проектними пропозиціями, розпорядженням від 28 листопада 2007 року № 1183 термін дії вищезгаданого розпорядження було продовжено до 12 лютого 2009 року.

Також колегія суддів приймає до уваги, що дозвіл на реконструкцію будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали ще до зняття з балансу будинку АДРЕСА_2. Приймається до уваги і той факт, що свідоцтво про право власності на реконструйований будинок ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали раніше ніж такі свідоцтва отримали позивачі.

Крім цього, встановлено, що гаражі, які перебувають на території земельної ділянки, яка належить до будинку по АДРЕСА_2 не є капітальною спорудою, доказів того, хто є їх власником не надано.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановили квітник з огорожувальним бетонним бордюром з боку проїжджої частини АДРЕСА_1 в той час як експерти чітко стверджують, що такий квітник встановили ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_11 відхилити, рішення апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М.Коротун