Справа № 307/3749/14-ц
Провадження № 2/307/158/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді Гримут В.І.
при секретарі Тиводар В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення,
Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву, у якій просить розглядати справу в його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги підтримав.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися і не повідомили суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.12.2007 р. між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKLWGA000000029, згідно якого відповідачці був наданий кредит у сумі 5464.85 доларів США зі сплатою 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 04.12.2007 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 06.12.2007 р., відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок в АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності. Рішенням Тячівського районного суду від 06.11.2012 р., звернуто стягнення за кредитним договором, на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1.
Після ухвалення рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку будинок на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем 14.03.2014 р. за вихідним номером 30.1.0.0/2-386 направлялася письмова вимога про виселення, проте відповідачі добровільно помешкання не звільнили.
Згідно відповіді Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 11.10.2014 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані, за адресою: АДРЕСА_1.
У ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок виселення мешканців з будинку, який є предметом іпотеки передбачений ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якого після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення осіб, що мешкають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, встановлений і ч. 3 ст. 109 ЖК України, а саме, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення виселяються без надання іншого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що вимоги зазначені у ч. 3 ст. 109 ЖК України та частинах 2 та 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" позивачем виконані.
Разом з тим, п. 1 ч. 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-УП "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і яке надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, житловий будинок АДРЕСА_1 відповідає, оскільки його площа не перевищує 250 м.кв., він являється постійним місцем проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відомостей про наявність у них іншого житла позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Разом з тим суд вважає, що виселенню з будинку підлягає тільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, так як позивач у позовній не вказав хто конкретно у ньому проживає, і тому ці особи не були залучені до справи.
Таким чином, суд вважає, що слід застосувати вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", та на час дії даного Закону зупинити виконання рішення суду.
Тому, керуючись ст.ст. 60, 61, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валют", суд,
Позов задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку, розташованого за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку.
У решті позовних вимог відмовити.
Відстрочити виконання рішення до закінчення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валют".
Заочне рішення може бути переглянуто Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.