Справа № 462/2607/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/6231/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним заочним рішенням позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 300 грн. 00 коп. боргу та судовий збір у розмірі 243 гривень 60 коп. Всього стягнути 543 грн. 60 коп. (п»ятсот сорок три грн. 60 коп.).В решті позову відмовлено.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 липня 2015 року оскаржив позивач ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що зменшуючи заборгованість по пені, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 3 ст. 551 ЦК України, однак не врахував приписи ч.1 ст.624 та ч.1 ст.625 ЦК України. Крім того, при ухваленні рішення суд першої інстанції не навів обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру неустойки, матеріалами справи не доведено важке матеріальне становище відповідача, його бажання достроково здійснити погашення заборгованості або інші підстави та істотні умови, що можуть слугувати підставою для зменшення розміру пені. Натомість, в матеріалах справи містяться документи про порушення відповідачем зобов»язань за кредитним договором, що підтверджує злісне ухилення відповідача від виконання зобов»язань за кредитним договором.

Що ж стосується стягнення штрафу, то судом не враховано п.5.3. Кредитного договору, відповідно до якого, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. + 5% від суми заборгованості. Відповідач продовжує порушувати умови Кредитного договору. Тому безпідставною є відмова у стягненні штрафу.

Просить заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2015 року змінити в частині зменшення розміру пені та ухвалити нове рішення в частині відмови у стягненні штрафів, задовольнивши дану позовну вимогу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення лише частково відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачувати проценти.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір LVL9RХО1501434 від 10 листопада 2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит (а.с.6-10). Відповідач свої зобовязання перед позивачем не виконує, не повертає суму кредиту у повному обсязі, проценти не сплачує, в звязку із чим його заборгованість перед позивачем станом на 20.03.2015 року згідно з розрахунком (а.с.5) склала 97122,08 грн., з яких заборгованість за кредитом 4843,52 грн., заборгованість по процентам за користування кредиту - 20024,06 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1481,66 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 70 772,84 грн. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 13 вересня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості були частково задоволені, а саме: було стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором LVL9RХО1501434 від 10 листопада 2006 року в сумі 68467,68 грн. та стягнуто солідарне з ПАТ "Акцент-Банк",ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк суму 10000,00 грн., а всього заборгованість у сумі 78467,68 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 4843,52 грн., заборгованість по процентам за користування кредиту - 20024,06 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1481,66 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 47905,69 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) -712,75 грн. (а.с.4).

Позивач у даній справі просить стягнути з відповідача 18654,40 грн. заборгованості (97122,08 грн. - 78467,68 грн. (заборгованість стягнута за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року) = 18654,40 грн.).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року має преюдиціальне значення при вирішенні даного спору, а з аналізу вищевказаних розрахунків, які наведені у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року та розрахунку позивача, наданого суду в межах даної справи вбачається, що фактично позивач просить суд стягнути 18 654,40 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, оскільки всі інші суми були вже стягнуті з відповідача відповідно до вказаного рішення суду від 13 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобовязання.

Враховуючи обставини, які мають істотне значення для справи, зокрема те, що з відповідача вже стягнуто 47905,69 грн. пені, що більше ніж в два рази перевищує суму кредиту та штрафів разом взятих, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до вірного до висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки слід зменшити до 300,00 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції щодо стягнення пені не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення в частині стягнення пені ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів. З висновками суду в цій частині слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в цій частині відсутні.

В той же час, вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року з відповідача вже були стягнуті суми зазначених штрафів, а відтак стягнення цих штрафів вдруге також порушить принципи розумності та справедливості, а також принцип недопущення повторного притягнення особи до цивільно-правової відповідальності, який гарантований ст. 61 Конституції України, і тому у стягненні вищевказаних штрафів також слід відмовити.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості ( а.с. 10).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 після ухвалення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року й надалі не виконує зобов»язання за кредитним договором LVL9RХО1501434 від 10 листопада 2006 року, не повертає суму кредиту у повному обсязі, проценти не сплачує.

Відповідач будь - яких заперечень чи доказів на спростування вимог позивача ні суду першої ні суду апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки зобов»язання відповідачем не виконується, з нього підлягає стягненню штраф в сумі 1432 грн.72 коп., з яких 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 932 грн. 72 коп. - процентна складова штрафу.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності,колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення лише частково відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не в повній мірі відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення. Тому оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафу задовольнити.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 200 грн. 00 коп. (двісті грн. 00 коп.) судових витрат за розміщення оголошення в пресі та 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. вісімдесят коп.) судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч. 1 п. п. 1, 2, 308, 309 ч.1 п. п. 3, 4, ч. 2, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафу задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 в користь Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» штраф, передбачений п.п. 5.3 кредитного договору LVL9RXO1501434 від 10 листопада 2006 року в сумі 1432 грн. 72 коп. (одна тисяча чотириста тридцять дві грн. 72 коп.), з яких 500 грн. 00 коп. (п»ятсот грн. 00 коп.) - фіксована частина штрафу та 932 грн.72 коп. (дев»ятсот тридцять дві грн. 72 коп.) процентна складова штрафу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 200 грн. 00 коп. ( двісті грн. 00 коп.) судових витрат за розміщення оголошення в пресі та 121 грн. 80 коп. ( сто двадцять одна грн. вісімдесят коп.) судових витрат за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_5