Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання частково недійсним кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив: визнати недійсною з 11 лютого 2010 року (момент укладення) додаткову угоду до договору надання споживчого кредиту від 05 червня 2008 року в частині сплати публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») комісії за управління кредитом при достроковому погашенні кредиту у розмірі 16,81 % від суми дострокового погашення кредиту (п. 4 додаткової угоди); припинити дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо нарахування до сплати на підставі нікчемної додаткової угоди від 11 лютого 2010 року до договору від 05 червня 2008 року коштів у виді комісії за управління кредитом при достроковому погашенні кредиту у розмірі 16,81 % від суми дострокового погашення кредиту; зобовʼязати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити відповідне коригування кредитних зобовʼязань перед банком шляхом зменшення суми основного боргу й зменшити основний борг (тіло кредиту) у доларовому еквіваленті на суму незаконно стягнутих коштів за період з 05 червня 2008 року по день подачі позовної заяви; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» 30 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач в обґрунтування позову зазначив, що положення вказаної додаткової угоди суперечать вимогами Закону України «Про захист споживачів» з урахуванням змін, внесених Законом України від 22 вересня 2011 року.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсною умову, передбачену п. 4 додаткової угоди від 11 лютого 2010 року № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 05 червня 2008 року № 0, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк», щодо обов'язку позичальника сплачувати комісію за управління кредитом при достроковому погашенні кредиту в розмірі 16,81 % від суми дострокового погашення з моменту її укладення. Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати отримані від ОСОБА_6 за недійсними умовами угоди кошти в якості комісії за управління кредитом у розмірі 26 830,29 грн у рахунок погашення боргу ОСОБА_6 відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 05 червня 2008 року № 0, зменшивши суму боргу за споживчим кредитом в доларовому еквіваленті на суму безпідставно стягнутих коштів за період з 01 листопада 2011 року по 01 липня 2014 року, з урахуванням курсу гривні до долара США на загальну суму 26 830,29 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними умов додаткової угоди, зобов'язання зарахувати кошти скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 05 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк зобовʼязався надати позичальнику кредит у розмірі 48 тис. дол. США на строк до 05 червня 2023 року зі сплатою 13 % річних.

11 лютого 2010 року між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» була укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту від 05 червня 2008 року. Пунктом 4 цієї додаткової угоди передбачено, що позичальник згідно з умовами договору сплачує банку комісію за управління кредитом при достроковому погашенні кредиту у розмірі 16,81 % від суми дострокового погашення.

На моменту укладення сторонами вказаної додаткової угоди - лютий 2010 року - законодавство України, у тому числі Закон України «Про захист прав споживачів», не містило заборон щодо надання/отримання споживчих кредитів в іноземній валюті та встановлення додаткової плати при достроковому поверненні споживчого кредиту.

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, статтю 11 вказаного Закону доповнено новими положеннями, які стосуються заборони кредитодавцю встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повʼязану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Також встановлено, що умова договору, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що умови додаткової угоди від 11 лютого 2010 року № 2 до кредитного договору від 05 червня 2008 року, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користув <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>ання кредитом, ще й додаткову щомісячну плату за управління кредитом при достроковому погашенні кредиту в розмірі 16,81 %, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними (нікчемними) з моменту їх укладення, а тому ухвалив рішення про часткове задоволення позову.

При цьому місцевий суд відхилив доводи відповідача про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності. Свій висновок суд обґрунтовував тим, що зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», які дали позивачу право на звернення до суду були внесені Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795, рішення Конституційного Суду України, яким було розʼяснено порядок застосування цих змін, було ухвалено 10 листопада 2011 року, позивач звернувся до суду 03 жовтня 2014 року, тобто в межах трирічного строку з моменту, коли дізнався про порушення його прав та наявність можливого способу їх захисту на стадії виконання договору. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_11_10/pravo1/KS11076.html?pravo=1>

Апеляційний суд визнав висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності помилковим та, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, на підставі статей 256, 257, 261 ЦК України виходив із того, що про існування додаткової угоди від 11 лютого 2010 року позивач був обізнаний з моменту її укладення, а тому з урахуванням вищевказаних положень закону строк позовної давності щодо оскарження її положень сплив 11 лютого 2013 року, а з позовом до суду ОСОБА_6 звернувся лише у жовтні 2014 року.

З таким висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскаржуване рішення апеляційного суду у порушення вищевказаних розʼяснень взагалі не містить висновків суду щодо доведеності позовних вимог ОСОБА_6, а тому, на думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову лише у звʼязку з пропуском строку позовної давності не можна визнати обгрунтованим.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська