Головуючий суду 1 інстанції - Суббота М.І.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/6718/15-ц
Провадження № 22ц/782/698/15
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Фарятьєва С.О., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу у зв'язку з непідсудністю даної справи Лисичанському міському суду Луганської області на підставі ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року та справу направити до суду першої інстанції для розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_3 мешкає за адресою: РФ, АДРЕСА_1, а оскільки відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, тому територіально дана справа не підсуднаЛисичанському міському суду Луганської області.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо підсудності розгляду цивільних справ, передбачених главою І розділу ІІІ ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем місце проживання відповідача зазначене: РФ, АДРЕСА_1. Отже суду першої інстанції під час вирішення питання чи підсудна справа Лисичанському міському суду Луганської області необхідно було керуватися положеннями міжнародного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, ч. 2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

В п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» № 13 від 19.12.2014 року зазначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України у формі ратифікації, та договори, які не потребують ратифікації й затверджені у формі указу Президента України або постанови Кабінету Міністрів України, є частиною національного законодавства України (частина перша статті 9 Конституції України, частина перша статті 3, стаття 12, стаття 19 Закону № 1906-IV). У зв'язку із цим суди при застосуванні міжнародних договорів України під час здійснення правосуддя мають враховувати, що частиною національного законодавства слід розглядати не тільки ратифіковані Верховною Радою України міжнародні договори України, а й ті міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано в інших формах, погоджених сторонами, наприклад, шляхом «підписання», «прийняття», «затвердження» і «приєднання», за допомогою яких держава виражає в міжнародному плані свою згоду на обов'язковість для неї договору (підпункт b пункту 1 статті 2 Віденської конвенції, стаття 8 Закону № 1906-IV).

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року ратифіковано із застереженнями Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписану від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року.

Відповідно ст. 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах провадження по справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої мав місце проживання спадкодавець у момент своєї смерті.

Провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно.

Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв'язку з провадженням по справах про спадщину.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про міжнародне приватне право" спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що позови з приводу спадкування нерухомого майна, в тому числі позови про усунення від права на спадкування, подаються до суду за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка в обґрунтування позову про усунення від права на спадкування за законом зазначила, що після смерті її чоловіка, який доводився батьком відповідачки, та останнє місце проживання якого було за адресою: АДРЕСА_2, відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Тобто, спір виник щодо усунення від права на спадкування за законом на нерухоме майно.

Зазначене свідчить про те, що позивач з даним позовом звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 114 ЦПК України та положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна, щодо якого виник спір про усунення від права на спадкування за законом на це майно.

Однак, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, не звернув належної уваги на зазначені вище положення закону, не врахував останнє місце проживання спадкодавця та місцезнаходженням спадкового нерухомого майна, і помилково дійшов висновку, що справа не підсудна Лисичанському міському суду Луганської області.

Вимога апелянта про зобов'язання Лисичанський міський суд Луганської області провести розгляд поданої позивачем позовної заяви про усунення від права спадкування за законом не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для повернення позовної заяви позивачу через непідсудність справи Лисичанському міському суду Луганської області, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 114, 303, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: