У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» про визнання дій протиправними, покладення зобов'язання по звільненню з роботи та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» про визнання дій протиправними, покладення зобов'язання по звільненню з роботи та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він направив поштою до адміністрації ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» заяву про його звільнення у зв'язку з порушенням відповідачем норм трудового законодавства, а саме порядку зміни системи оплати праці про яку його не повідомили згідно з вимогами трудового законодавства, однак у задоволенні його заяви було відмовлено.

ОСОБА_2 просив визнати протиправною відмову товариства у його звільненні за власним бажанням у зв'язку із невиконанням норм трудового законодавства, зобов'язати відповідача звільнити його з посади за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 14 квітня 2015 року та стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24 червня 2015 року рішення Роменкського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року змінено в частині обґрунтування підстав щодо відмови в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39 КЗпП України).

Статтею 38 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. В ч. 3 цієї статті зазначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Установлено, що ОСОБА_2 з 1999 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка».

Позивача рішеннями Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2014 року та від 03 лютого 2015 року, які набрали законної сили, було поновлено на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту продажів.

Вказаними рішенням установлено, що 01 лютого 2014 року на підприємстві затверджений та введений в дію новий штатний розпис, відповідно до якого посадовий оклад директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту і продажів встановлений у розмірі 1 219 грн, що підтверджується наказом від 31 січня 2014 року № 11-ОС (а .с. 33).

Про існування наказу від 31 січня 2014 року № 11-ОС позивачу відомо з грудня 2014 року.

У заяві від 06 квітня 2015 року ОСОБА_2 просив його звільнити з роботи з 14 квітня 2015 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Разом із цим, у суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач не вважав себе звільненим з роботи з указаного часу, оскільки з 19 березня до 24 квітня 2015 року знаходився на лікарняному та надавав лікарняні листи відповідачу для оплати, ці обставини позивач не спростував (а. с. 27‒28, 54).

ОСОБА_2 не ставить питання про розірвання трудового договору з відповідачем, а тому його вимоги про покладення зобов'язань на відповідача щодо звільнення з 14 квітня 2015 року не є належним способом захисту його прав, оскільки видача наказу про звільнення з роботи позивача є безпосереднім повноваженням роботодавця.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду Сумської області від 24 червня 2015 року, та рішення апеляційного суду Сумської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун