Справа №592/2814/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2188/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

25 березня 2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 1997 року до 08 травня 2007 року. Після розірвання шлюбу вона залишилась проживати разом з матірю ОСОБА_5 в м. Києві, а батько ОСОБА_3 мешкає в м. Суми.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягання дитиною повноліття, рішення суду ОСОБА_3 не виконує.

ОСОБА_3 її життям, як дочки, не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, станом здоровя також не цікавився, достовірно знаючи, що вона має поганий зір. Вона ніяких почуттів до батька не має, оскільки за всі роки коли вони мешкали окремо з 2006 року жодного разу не почувала себе такою, що має батька.

Влітку 2014 року вона перебувала на навчанні в США в коледжі, вивчала іноземні мови. Мати ОСОБА_4 перебуває в тривалих відносинах з іншим чоловіком, який заміняє їй батька, дбає про неї, влаштував її в коледж за кордоном. Між нею, її матір'ю та цим чоловіком склались відносини, що притаманні родині.

На початку березня 2015 року вона зателефонувала ОСОБА_3 з проханням зустрітись та обговорити питання подальшого навчання, відповідач не бажав спілкуватись з нею. У телефонній розмові відповідач вимагав від ОСОБА_5 її матері, грошові кошти в розмірі 10000 доларів США за надання нотаріальної заяви-згоди на виготовлення закордонного паспорту та заяви-згоди на її виїзд на навчання до США.

Посилаючись на такі обставини, позивачка просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неї.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачкою обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

По суті доводить, що відсутні законні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно позивачки ОСОБА_4, оскільки він не відмовлявся приймати участь у вихованні та забезпеченні дочки та бажає це робити. Проте, мати дочки своїм негативним ставленням до нього налаштувала дочку проти нього, в звязку з чим остання відмовляється спілкуватися з ним, а він не може спілкуватися з дочкою проти її волі. Рішення Дніпровського районного суду м.Києва про стягнення з нього аліментів ухвалене в звязку тим, що він визнав позов. Проте, він не має можливості його виконувати, оскільки ОСОБА_5 (мати дочки) до цього часу не предявила виконавчий лист до виконання. Вважає, що коли дочка подоросліша вона перегляне своє ставлення до нього.

У судовому засіданні ОСОБА_3, його представник ОСОБА_6 та прокурор Воробей Л.В. підтримали доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_4, її представник ОСОБА_7 та представник Служби у справах дітей Сумської міської ради ОСОБА_8 заперечували проти них, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 1997 року до 08 травня 2007 року.

ОСОБА_4, народилась 19 січня 2000 року, її батьками є: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_5.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року стягнуто ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття.

Не бажаючи проживати з чоловіком, ОСОБА_5 зверталась до суду з позовом про визнання його особою, яка втратила право на користування жилим приміщенням. У процесі судового розгляду справи, ОСОБА_5 уклала з колишнім чоловіком мирову угоду, відповідно до якої передала йому право власності на власну квартиру та автомобіль, що підтверджується копією ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2010 року.

ОСОБА_5 неодноразово зверталась до правоохоронних органів та суду з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3

З довідки КУ Олександрівської гімназії Сумської міської ради від 11 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 навчається у 9-Б класі Комунальної установи Олександрівської гімназії Сумської міської ради Сумської області, батько учениці ОСОБА_4 протягом 2014-2015 навчального року батьківські збори не відвідував, із класним керівником з питань навчання та виховання доньки не спілкувався.

Згідно висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2013 року, та висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради від 26 травня 2015 року, ОСОБА_3 жодного разу не звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_4. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, на підставі п.2 ст.164 Сімейного кодексу України, згадані органи вважають за можливе позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4.

08 червня 2015 року ОСОБА_3 звертався з заявою до служби у справах дітей про встановлення порядку спілкування з його дочкою ОСОБА_4 по суботам з 15 до 18 годин.

10 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулась з заявою, де офіційно заявила, що категорично відмовляється спілкуватися з ОСОБА_3, її біологічним батьком та не бажає мати з ним нічого спільного.

Витягом з протоколу № 10 засідання з питань захисту прав дитини Сумської міської ради від 07 липня 2015 року заява ОСОБА_3 залишена без розгляду та рекомендовано йому звернутися до суду з позовною заявою про визначення участі у вихованні дочки ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо виховання своєї дочки. Цей факт підтверджується поясненнями позивачки, висновками органів опіки та піклування, а також іншими перевіреними доказами.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону дотримався не в повній мірі.

Так, відповідно до ч.1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває,орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї , сприяє розвитку мережі дитячих закладів.

Відповідно до ст. 14 названого Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Статтею 60 ЦПК України, зокрема, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до частин 4 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Частиною 3 ст. 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, передбачено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

З наведених положень закону вбачається, що органи місцевого самоврядування: (сільські, селищні, міські ради) можуть створювати виконавчі органи, зокрема, і щодо здійснення функцій і повноважень органів опіки і піклування.

Висновки органів опіки і піклування: Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 квітня 2013 року № 1835/41/6/103 (а.с. 28) та Служби у справах дітей Сумської міської ради (виконавчого органу цієї міської ради) від 26 травня 2015 року №977/29.01-15 (а.с. 76), якими визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя неповнолітньої ОСОБА_4, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з батьком та відсутність з його боку піклування про дочку ОСОБА_9 в майбутньому.

Вищевказаний висновок Служби у справах дітей Сумської міської ради від 26 травня 2015 року №977/29.01-15, як органу опіки і піклування, в частині самоусунення ОСОБА_3 від виконання батьківських обовязків (піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення дочки необхідним харчуванням, медичним доглядом) та, що він не сплачує аліменти на утримання дочки, не дарує подарунки, ніяким чином з нею не спілкується, ґрунтується лише на словах дитини - ОСОБА_4, яка є позивачем (а.с. 76).

До вищевказаних висновків не додано актів обстеження умов життя сторін (ч.8 ст.8 та ч.3 ст. 253 ЦПК України), висновки не містить позиції відповідних фахівців (психолога, інше) щодо ставлення дочки до батька ОСОБА_3

На вищезгадані обставини суд першої інстанції увагу не звернув, а тому дійшов помилкового висновку, що вищезгадані висновки є належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.п. 15, 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначених умов позивачкою ОСОБА_4 не доведено.

Також колегія суддів враховує, що позивачкою не надано належних доказів того, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини дочки ОСОБА_9, 19 січня 2000 року, предявлялося в органи ДВС для виконання та/чи, що ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів за вказаним рішенням. Також не доведена протиправна поведінка відповідача щодо матері позивачки.

З довідок характеристик ТОВ «Укрферрум» (а.с. 115) та Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 06 липня 2015 року (а.с. 116) вбачається, що ОСОБА_3 за місцем колишньої роботи, за місцем проживання та в відносинах у суспільстві, зокрема, з сусідами зарекомендував себе позитивно, спиртними напоями не зловживає, не судимий, на протязі поточного року до кримінальної і/чи адміністративної відповідальності не притягувався.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що у справі відсутні докази про негативне ставлення відповідача до своєї дочки.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Висновки суду не містять належних мотивів відносно того, що втручання у здійснення права на сімейне життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є необхідним у демократичному суспільстві та призведе до захисту прав і свобод неповнолітньої ОСОБА_4, а ОСОБА_3 заслуговує саме на обрану судом юридичну відповідальність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, помилково вважав доведеними позивачкою обставин, що мають значення для справи, порушив та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1,2,4 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -