У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до Олійника ВіталіяПетровича, третя особа - ОСОБА_2, про відшкодування шкоди в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (ТОВ «Глобус») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа- ОСОБА_2, про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/5987319), за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспортного засобу ГАЗ 2705-415, державний номерний знак НОМЕР_1. 27 травня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки «Nissan Tiida», державний номерний знак НОМЕР_2, який належав ОСОБА_3, цивільна відповідальність якої була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група». Про ДТП ні відповідач, ні водій ОСОБА_2 позивача не повідомили. Позивачем 22 січня 2015 року ПП «СК «Українська страхова група» виплачено страхове відшкодування у розмірі 49 500 грн.

Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на п. 38.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути виплачене страхове відшкодування з відповідача в порядку регресу.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобус» 49 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач у встановлений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк не повідомив у письмовій формі страховика про настання страхового випадку.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що з вини водія автомобіля ГАЗ 2705-415, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 27 травня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки «Nissan Tiida», державний номерний знак НОМЕР_2, належний ОСОБА_3, цивільна відповідальність якої була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група».

Водій автомобіля ОСОБА_2 відразу після дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди, ї її оформлення проводилось за участю страхувальника - ОСОБА_1

Встановлено, що відповідно до рахунку-фактури від 04 червня 2014 року № СЧ-ГИ-0606 ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату потерпілій ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 51 665 грн 42 коп.

02 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТзДВ «Глобус» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № А/С5987319), за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації цього транспортного засобу.

На виконання умов вказаного договору платіжним дорученням від 22 січня 2015 року № 8488 товариством проведена виплата страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн ПАТ «СК «Українська страхова група».

Ні страхувальник забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_1, ні водій цього транспортного засобу ОСОБА_2 з повідомленням про настання страхового випадку до страховика не зверталися.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленогоМТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Проте суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов передчасного висновку щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу лише з підстав неповідомлення страхової компанії про страховий випадок.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 рокускасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

І.К. Парінова

О.В. Cтупак