Справа № 666/7373/14-ц
Рішення

Іменем України

20.11.2015 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Ратушної В.О.,

при секретарі Марецькій Я.О., Андреєвій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилається на ті обставини, що з відповідачем ОСОБА_2 він знайомий тривалий час, їх об'єднували дружні стосунки. З 2003р. вони співпрацювали в сфері нерухомості.

У вересні 2008р. ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням позичити гроші в сумі 18000 доларів США для покупки автомобіля. 09.09.2008р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від нього в борг кошти в сумі 86400грн., що на той час за курсом НБУ було еквівалентно 18000 (вісімнадцяти тисячам) доларів США, які зобов'язався повернути до 01.10.2008р., про що ним власноручно була складена розписка.

В зазначений термін відповідач не повернув кошти посилаючись на тимчасові фінансові складнощі та просив відстрочити термін виконання договору, оскільки між ними були дружні сосунки він погодився відкласти виконання договору на невизначений термін, адже підстав не довіряти ОСОБА_2 у нього не було.

В подальшому вони з відповідачем домовились, що оскільки він не поспішає з поверненням боргу, а взяті в нього в борг кошти були йому потрібні для придбання автомобіля, він поверне йому борг на його вимогу коли кошти йому знадобляться. Таким чином, термін виконання зобов'язання, за їх усною домовленістю, був визначений моментом пред'явлення вимоги.

В січні 2010р. ОСОБА_2 був прийнятий на посаду експерта - оцінювача ТОВ ВКФ «Ізумруд», де працював до 23.01.2014р.

Наприкінці 2013р. між ним та ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу придбаного в жовтні 2003р. нежилого приміщення АДРЕСА_1. Після виникнення вказаного конфлікту та звільнення ОСОБА_2 з посади експерта-оцінювача, 23.01.2014р. він звернувся до відповідача з вимогою повернути йому борг. Відповідач своє зобов'язання не виконав, на його неодноразові звернення з вимогою повернути борг, ОСОБА_2 ніяких дій не вчинив.

Просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь суму боргу, яка на день звернення до суду становить 233100грн. (двісті тридцять три тисячі сто гривень), а також стягнути судові витрати у розмірі 2331 грн.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що відповідач з 1993р. по теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Отримані від позивача в борг грошові кошти були використані подружжям для придбання автомобіля в родину, тобто в інтересах сім'ї. Тому Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, договір позики від 09.09.2008р. був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім'ї, а тому створює обов'язки і для ОСОБА_4 За таких обставин просить постановити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на його користь борг за договором позики в сумі

233 100грн. (двісті тридцять три тисячі сто гривень), що є еквівалентом 18000 доларів США. Та судовий збір в розмірі 2331грн.

Відповідач ОСОБА_4 діючи в своїх інтересах та як представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, посилаючись на ті обставини, що дійсно на початку вересня 2008 року ОСОБА_2 брав у борг у ОСОБА_1 18000 дол. США на купівлю автомобіля строком на один місяць. 6 жовтня 2008року ОСОБА_2 оформив кредитний договір в АКБ «Форум» та отримав кредит у сумі 18000 дол., які повернув позивачу за борговими зобов'язаннями, що підтверджується кредитним договором від 06.10.2008р., заявою на видачу готівки в сумі 18000грн., рухом коштів по рахунку з 06.10.2008р. по 15.01.2009р. та договором поруки від 06.10.2008р. Надану до суду позивачем боргову розписку на суму 86400 грн., ОСОБА_2 не писав і грошових коштів не отримував.

Крім цього, беручи до уваги надану позивачем боргову розписку від 09.09.2008р. відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути борг у термін до 01.10.2008 року. 3 01 жовтня 2008 року до подачі позивачем позову пройшло понад 6 років, тобто строк позовної давності минув 01 жовтня 2011 року. За таких обставин просить суд у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю та пропуском строку позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступного.

Із наданої позивачем розписки від 09.09.2008року вбачається, що ОСОБА_2, отримав від ОСОБА_1 в борг 86400 грн., що еквівалентно 18000 дол. США з зобов'язанням повернення в строк до першого жовтня 2008року.

Позивач в судовому засіданні стверджує, що до теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 свої боргові зобов'язання не виконав борг не повернув.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджувала, що борг ОСОБА_2 повністю виплачений, а надана позивачем до суду боргова розписка написана не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин та враховуючи положення ст. 545 ЦК України, саме відповідач зобов'язана була довести повернення позивачу грошових коштів. Проте, таких доказів відповідачем суду надано не було, а відтак суд вважає, що грошові кошти за договорами позики, відповідачем повернені не були.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами з приводу повернення грошових коштів по розписці від 09.09.2008р., обчислюється з 02 жовтня 2008 року і закінчується 02 жовтня 2011 року.

З даним позовом позивач звернувся до суду 29.10.2014р., тобто з пропуском трирічного строку.

Частиною 1 статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таких дій відповідачем не вчинялось.

Посилання позивача на ті обставини, що в даному випадку не може бути застосована норма закону, яка передбачає сплив позовної давності, оскільки між ним та відповідачем існувала домовленість про повернення боргу за вимогою кредитора, а зазначений в розписці термін являється умовним, суд не приймає до уваги, оскільки даний факт заперечується відповідачем, а доказів про зміни умов договору займу вказаному в розписці від 09.09.2008р. позивачем суду не представлені. Крім цього, позивачем не заявлялось клопотання про поновлення строку позовної давності.

Суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, з боку позивача, які в судовому засіданні стверджували, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 були дружні стосунки, в результаті чого останній за проханням ОСОБА_2 відстрочив повернення боргу на невизначений термін, оскільки вказані особи є родиною позивача та його підлеглими тому в їх показах просліджується зацікавленість у вирішенні спору на користь ОСОБА_1

За таких обставин в позові слід відмовити на підставі ст.267 ч.4 ЦК України, а саме у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст. 60,256,267,253,261,264, 526,545, 1046,1047,1049 ЦК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею до апеляційного суду.

Суддя В.О. Ратушна