Справа № 344/9574/15-ц
Провадження № 2/344/3767/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

12 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

за участю позивача ОСОБА_2, представника Позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_4, зареєстрований 30 травня 1998 року у Богородчанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області, актовий запис № 12; неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на проживання з нею; стягнути з ОСОБА_4 в її користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні Позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що подружнє життя в них з Відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, а також зазначила, що протягом останніх років вони з Відповідачем шлюбних відносин не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. На примирення з Відповідачем Позивач категорично не згодна, в звязку з чим просить шлюб розірвати, не заперечувала щодо заочного розгляду справи у відсутності відповідача.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

В судовому засіданні Судом допитано неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який виявив бажання після розірвання шлюбу батьків, проживати з матірю.

Заслухавши Позивача та представника Позивача, неповнолітнього ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, Судом встановлено наступне.

Згідно до свідоцтва про одруження серії 1-НМ № 027086 від 30.05.1998року сторони зареєстрували шлюб 30 травня 1998 року у Богородчанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області, актовий запис № 12. ( а.с.14) .

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (Свідоцтво про народження серія 1-НМ №117024 виданого Богородчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області 15.12.1998) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серія 1-НМ №014560 виданого Богородчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області 25.07.2005р.).

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В ході розгляду справи Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливе та це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При зазначених обставинах Суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і шлюб існує формально.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

В судовому засіданні позивач проти надання часу для примирення заперечили, посилаючись на його недоцільність та неможливість примирення через фактичне небажання продовжувати сімейні відносини.

Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сімю не бажають, Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

В позовній заяві та і в судовому засіданні, Позивач просила про залишення неповнолітніх дітей на проживати після розірвання шлюбу з нею, від Відповідача письмови заперечень не поступило. Тому, враховуючи думку висловлену в судовому засіданні неповнолітнім ОСОБА_5, який виявив бажання після розірвання шлюбу проживати з матірю, Суд вважає, що неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід залишити на проживання з матірю ОСОБА_2.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215, 224- 226 ЦПК України, Суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_4, зареєстрований 30 травня 1998 року у Богородчанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області, актовий запис № 12.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на проживання з матірю ОСОБА_2.

Витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, покласти на Позивача ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Домбровська Г.В.