Номер провадження 2/754/4172/15
Справа №754/9543/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журавської О.В.

з участю секретаря - Лісовської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та відповідачу по справі - ОСОБА_2, відповідно до договору міни від 12 січня 2000 року. В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше трьох років, з цього ж часу не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги та взагалі квартирою не цікавиться, так як проживає в Сполучених Штатах Америки.

У вищевказаній квартирі відповідач не проживає, однак залишилась зареєстрованою за даною адресою і не заперечує проти зняття її з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене позивач просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

В судові засідання відповідач не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надіслала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях, відповідно до договору мині від 12.01.2000 року ( а.с.3).

У вищезазначеній квартирі зареєстровані сторони по справі.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше трьох років, з цього часу не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги та взагалі квартирою не цікавиться, але всупереч вимог ст.. 60 ЦПК України позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Крім того, частиною другою пункту 15 постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року зазначено, що «При розгляді справ про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги ст.33 Конституції України, яка гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловою площею є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири АДРЕСА_1 і не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке є її власністю.

Ствердження позивача про наявність в неї довіреності від 13.05.2014 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 уповноважує свою матір ОСОБА_1 розпоряджатись її часткою квартири АДРЕСА_1 не надає суду законних та обгрунтованих підстав для визнання власника частки квартири ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в зв"язку з тим, що остання не проживає у спірній квартирі більше трьох років та не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 319,321,391 ЦК України, ст..150 Житлового Кодексу Україн, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: