Справа № 366/1745/15-ц Головуючий у І інстанції Корчков А.А.
Провадження № 22-ц/780/6220/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 23 16.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист прав споживачів, стягнення збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

12 листопада 2014 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № 1211 про виготовлення меблів для власних побутових потреб, згідно умов якого вона сплатила передплату в розмірі 60% від вартості послуг - 42000,00 грн., а також 7160,00 грн. - вартість витяжки Ventolux Isola Ferrara.

Згідно пункту 8 договору сторони дійшли згоди про те, що виконавець повинен виготовити продукцію в строк 60 календарних днів з дня підписання договору. Зазначала, що у зв'язку з виробничими потребами вказаний термін декілька разів коригувався. Остаточна дата, в яку виконавець зобов'язався виготовити кухонні меблі, доставити та встановити їх була встановлена до 27 травня 2015 року.

Оскільки виконавець договору - ФОП ОСОБА_2 не виконав у передбачений договором строк свої зобов'язання, він повинен повернути отримані грошові кошти від замовника та сплатити встановлену законом пеню. Зважаючи на наведене, просила солідарно стягнути з відповідачів на її користь сплачену за договором передплату у розмірі 42 000 грн. а також пеню в розмірі 291 900 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачену передплату за договором від 12 листопада 2014 року № 1211 у розмірі 42 000 гривень, а також пеню в розмірі 9 426 гривень, а всього - 51 426 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що їх діями не було порушено прав ОСОБА_3 18 травня 2015 року під час їх телефонної розмови з ОСОБА_5, який представляв інтереси замовника, останній повідомив, що замовник відмовляється від вказаного вище договору, що на його думку, унеможливило виконання ними умов договору в зазначений строк. До цього представники замовника зволікали з наданням даних щодо кольору меблів та матеріалу, з якого повинна бути виготовлена кухня. За таких умов правові підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Обґрунтовуючи невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт посилався на дострокову відмову позивача від укладеного договору (за 9 днів до погодженої сторонами дати), що унеможливило закінчення виготовлення меблів в строк. Колегія суддів критично ставиться до таких посилань апелянта.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на наведені норми, для того, щоб твердження апелянта про одностороннє дострокове розірвання замовником договору підряду були прийняті судом, вони мали б бути належним чином доведені. Натомість належних та допустимих доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Не може вважатися таким доказом роздруківка електронного листа, направленого на адресу представника позивача, оскільки вона містить лише твердження з боку відповідача і не містить підтвердження розірвання договору з боку позивача. При цьому інші докази з цього приводу відсутні, а позивач заперечує такий факт. За таких умов наведені посилання відповідачів залишилися недоведеними , відтак не можуть бути прийняті судом. Натомість обидві сторони підтвердили факт погодження ними кінцевого строку виконання меблів - до 27 травня 2015 року, як і факт незакінчення в обумовлену дату виготовлення та встановлення замовлених меблів. Було підтверджено в ході розгляду справи й факт сплати позивачем обумовлених договором коштів, як і факт отримання замовленої витяжки.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_2 прийнятих на себе договірних зобов'язань, відтак про наявність достатніх підстав для стягнення з нього отриманого авансу та штрафних санкцій. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими. Погоджується колегія й з встановленим судом періодом, за який мають сплачуватися штрафні санкції, та з визначеною до стягнення сумою пені. Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскарженав касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді