АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7773/15 Головуючий 1 інст. - Чудовський Д.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : судді Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.

Івах А.П.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати недійсним договір дарування 49/100 часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнати дійсним договір купівлі-продажу від 21.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, предметом якого були 49/100 часток квартири АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_4 право власності на 49/100 часток вказаної квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 21.11.2014 року між нею та ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляв ОСОБА_7, було укладено попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток квартири АДРЕСА_1 який передбачав укладення основного договору не пізніше 15.00 години 24.11.2014 року та на виконання умов якого позивач передала продавцю 470000 грн. Однак, договір не було укладено, проте, між ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляв ОСОБА_7, та ОСОБА_5, 21.11.2014 року було укладено також попередній договір купівлі-продажу квартири 49/100 часток квартири АДРЕСА_1, а 26.11.2014 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_5 договір дарування даної квартири. Позивач, вважаючи договір дарування удаваним правочином, просила визнати його недійсним, а укладений нею попередній договір купівлі - продажу дійсним.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4

Також, не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_8, через свого представника ОСОБА_9 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів того, що позивачем не надано доказів на підтвердження недійсності договору дарування та відсутності підстав для визнання укладення договору купівлі-продажу квартири та визнання за позивачем право власності на цю квартиру.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що 26.11.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, за яким останній безоплатно отримав у власність 49/100 часток квартири АДРЕСА_1

21.11.2014 року між ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляв ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток квартири АДРЕСА_1, який передбачав укладення основного договору не пізніше 26.11.2014 року.

Частини 1, 2 статті 717 ЦК України передбачають, що за договором дарування одна сторона(дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до п. 10 договору дарування від 26.11.2014 року, сторони розуміли, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або майнового характеру.

Згідно до ч.1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ по визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи не виконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що позивач належних доказів того, що між сторонами договір дарування не укладався, а в дійсності був укладений договір купівлі-продажу квартири надано не було.

Суд 1 інстанції правильно зазначив, що копія розписки від 26.11.2014 року не є належним доказом тієї обставини, що договір дарування мав грошовий характер.

Договір дарування є чинним, ОСОБА_3 з вимогами про визнання недійсним договору дарування до суду не звертався, і тому суд дійшов ґрунтовного висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Крім того, 21.11.2014 року між ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляв ОСОБА_7, та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток квартири АДРЕСА_1 який передбачав укладення основного договору купівлі-продажу не пізніше 15.00 години 24.11.2014 року.

Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду 1 інстанції, що приймаючи до уваги, що умови попереднього договору купівлі - продажу, який був укладений 21.09.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині укладання основного договору не пізніше 24.11.2014 року не були виконані, а основний договір купівлі - продажу не було укладено, то підстав для визнання попереднього договору, який є дійсним в силу закону,як договору купівлі - продажу спірної квартири та визнання за позивачем права власності на 49/100 часток спірної квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не має.

Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ст.ст.314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді