Номер провадження 2/754/4294/15
Справа №754/9888/15-ц
14 вересня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Журавської О.В.
при секретарі - Лісовської А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
В липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності від 01.06.2004 року.
10.06.1996 року сторони зареєстрували шлюб, який тривав до 06.04.2004 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 зареєструвала відповідача у спірній квартирі по вищезазначеній адресі.
Відповідач тривалий час проживав на території України, є громадянином України, але 27.06.2013 року ОСОБА_2 виїхав на свої батьківщину у Сирію.
В вищевказаній квартирі відповідач не проживає з 2013 року, однак залишився зареєстрованими за даною адресою.
Посилаючись на викладене позивач просить позов задовольнити.
В судове засідання позивач не з'явилась, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити.
В судові засідання відповідач не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, про поважність причин неявки суд не повідомляв.
Враховуючи інтереси позивача, суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1, яка належить позивачу - ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.12).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.1996 по 06.04.2011 роки ( а.с.10).
Факт, що відповідач не користується житлом, та є відсутнім у даній квартирі підтверджується актами ЖБК «Арсеналець-31» від 08.04.2015р., 12.05.2015р., 15.06.2015р ( а.с. 7-9).
Згідно вимог ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України «члени сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».
Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Частиною другою пункту 15 постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року зазначено, що «При розгляді справ про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги ст.33 Конституції України, яка гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 405 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: