Справа №442/6654/15-ц
Провадження №2/442/2315/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що він є власником та проживає за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності. Житловий будинок є його основним, постійним та єдиним місцем проживання. Оплату за комунальні послуги здійснює регулярно. Він добросовісно використовує дану житлову площу, сплачує кошти за проживання, що підтверджується розрахунковими книжками. За власні кошти утримує даний житловий будинок у належному стані, постійно проводить капітальні та поточні ремонти. В належному йому будинку зареєстрована відповідачка - ОСОБА_2. З травня 2014 року відповідачка не проживає в вищевказаному житловому будинку. При цьому, зніматися з реєстраційного обліку (виписуватися) з його будинковолодіння не бажає. Зазначені обставини підтверджуються довідкою - Актом від 25.09.2015 року та письмовими поясненнями сусідів мешканців села, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про не проживання у його будинковолодінні відповідача. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він не бажає, щоб вона була зареєстрована у її будинковолодінні, тим більше, ця реєстрація на цей час фактично є фіктивною. У відповідності до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це «внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрацій. Тобто відповідач, без його на те згоди, використовує належну йому власність для свого реєстраційного обліку. Він також вважає, що ця реєстрація відповідача у його будинковолодінні є для нього перешкодою для повного розпорядження і користування належною йому власністю - будинковолодінням, тобто ця реєстрація порушує його права власності. У відповідності до ст.391 ЦК України, «власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вважає, що відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку в його будинковолодінні. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника. У відповідності до змісту ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В той же час відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» 35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. В свою чергу, згідно ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вищезазначені строки зазначені в ст.71 ЖК України. Відповідач ОСОБА_2 у його житловому будинку не проживає протягом тривалого періоду часу, не оплачує комунальні послуги, не доглядає за житловим будинком і у відповідності з ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. Рахує, що зняття з реєстрації відповідача з їхнього будинковолодіння не вплине на його права, адже вона в будь-якому разі проживає за іншою адресою і її реєстрація в його будинковолодінні є фіктивною та незаконною. До того ж, виходячи зі змісту ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими (майновими, тощо) правами особи. Щонайменше в даному випадку, будучи зареєстрованою у його будинковолодінні відповідачка не набуває з факту реєстрації ні яких прав і відповідно, будучи знятою з реєстрації в моєму будинковолодінні ні яких прав не втрачає. Натомість, подальша фіктивна реєстрація відповідача в моєму будинковолодінні є порушенням закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Крім того, він не може отримати субсидії, через те, що відповідач зареєстрована у житловому будинку. Відповідачка використовує його адресу та надає інформацію про своє місце проживання, іншим особам, в тому числі кредиторам, які в свою чергу постійно телефонують, пишуть листи та погрожують арештом та реалізацією майна, тому вважає що є всі підстави для задоволення позову.Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, не повідомивши причин, хоча була своєчасно повідомленою про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Третя особа - представник Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівської області в судове засідання не зв»явився, не повідомивши причин своєї неявки, а тому суд розглянув справу у відсутності представника Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівської області на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2008р., позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності дійсно належить 1/1 частки житлового будинку за АДРЕСА_1

Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується письмовими поясненнями від 30.09.2015р., власноручно написаними сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно яких вбачається, що дійсно ОСОБА_2 в житловому будинку за АДРЕСА_1 не проживає.

Як вбачається із Акту обстеження фактичного проживання за №193 від 25.09.2015р., складеного комісією Бистрицької сільської ради Львівської області, що ОСОБА_2 в житловому будинку за АДРЕСА_1 не проживає, на даний час місце її знаходження невідоме.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, з травня 2014 року не проживає у житловому будинку, не користується ним, не несе витрати по його утриманню, що створює для позивача ОСОБА_1 та членів його сім»ї незручності, оскільки він додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Крім цього, згідно ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутністю особою шість місяців, а оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку, забравши всі свої особисті речі, її слід визнати такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь держави судові витрати, тобто судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ____________________ Гарасимків Л.І.