АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1387/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представників апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3; відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - спеціалізоване комунальне підприємство "Ритуальна служба" Тернопільської міської ради про демонтаж надмогильної споруди та стягнення моральної шкоди, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа - СКП "Ритуальна служба" Тернопільської міської ради про зобов"язання відповідача демонтувати проведену нею самочинну реконструкцію надмогильної споруди у місці родинного поховання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 та відновити становище, яке існувало до даних самочинних робіт, а саме: відновити відстань 0,50 м, яка існувала між місцями родинного поховання ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є користувачем місця родинного поховання сім'ї ОСОБА_7, що по АДРЕСА_1. Поруч із місцем поховання його родичів знаходиться родинне поховання сім'ї ОСОБА_6. 12.10.2014р. він виявив, що на сусідньому місці поховання відбуваються будівельні роботи з розширення їх місця поховання за рахунок стежки, яка була між родинними похованнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7. З приводу цих обставин звернувся до СКП "Ритуальна служба" (третя особа), від якої довідався, що дані роботи відповідачем проводяться самочинно без погодження із адміністрацією кладовища, тобто третьою особою. 23.10.2014р. комісія у складі працівників СКП "Ритуальна служба" встановила, що відповідач провела роботи зі встановлення намогильної споруди та елементів благоустрою без погодження із СКП "Ритуальна служба", а також зафіксувала порушення відповідачем п. 2.8. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003р. за №193 та запропонувала їй усунути виявлені порушення. Він намагався вирішити спірне питання із відповідачем в позасудовому порядку, однак остання не дослухалась до його позиції та завершила роботи із розширення місця поховання своєї родини, спорудженням намогильної споруди. Незаконні дії відповідача також нанесли позивачу моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок незаконного порушення його прав, як користувача сусіднього родинного поховання, зазнав вимушених труднощів та незручностей, негативних емоцій та хвилювань, були змінені його особисті плани та його сім'ї. Змушений був витрачати час та зусилля на врегулювання даного конфлікту, втратив спокій та рівновагу, не спить, не може зосередитись на роботі та сімейних обов'язках, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - спеціалізоване комунальне підприємство "Ритуальна служба" Тернопільської міської ради про демонтаж надмогильної споруди та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення. яким задовольнити його позові вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального права.

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки права позивача не порушили.

Представник третьої особи - Андрусишин І.З. покладається на думку суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з положень ст.23, 1167 ЦК України, Закону України "Про поховання та похоронну справу", Порядок утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003р. за №193, Інструкції про порядок поховання, утримання кладовищ і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що на кладовищі по АДРЕСА_1 розташовані поховання родичів сторін. Намогильна споруда відповідача влаштована впритул до могильних поховань родини позивача.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про поховання та похорону справу", намогильні споруди - це пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих. Користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене ст.25 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст.25 Закону України "Про поховання та похорону справу", свідоцтво про поховання дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є користувачем місця поховання ОСОБА_7. (свідоцтво про поховання №12 від 04.01.2005р., свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1), яка похована в родинному похованні разом із іншими померлими із сімей ОСОБА_7, у тому числі ОСОБА_8. А відтак є і користувачем місця родинного поховання ОСОБА_7, чим спростовує твердження відповідача та її представника про те, що він не є належним користувачем родинного поховання ОСОБА_7.

ОСОБА_4 є користувачем родинного поховання сім'ї ОСОБА_6, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 8 Закону передбачено, що організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Органи місцевого самоврядування та виконавчі органи в межах своєї компетенції, зокрема: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання;

2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби. Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про поховання та похорону справу", ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом з метою здійснення організації поховання померлих і падання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, передбаченим п.2 ч.2 ст.8 цього Закону.

Згідно п. 1.1. Порядку, для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка.

Пунктом 2.13. Порядку передбачено, що на могилах (місцях родинного поховання), у межах наданої земельної ділянки, можуть установлюватися намогильні споруди та елементи благоустрою могили. Установлені намогильні споруди реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) в Книзі обліку намогильних споруд. Усі намогильні споруди, що встановлюються на могилі, повинні відповідати стандартам та технологіям.

Відповідно до ст. ст. 28, 29 Закону України "Про поховання та похорону справу" встановлено, що землі, на яких розташовані місця поховання, є об'єктами права комунальної власності і не підлягають приватизації або передачі в оренду. Власником намогильної споруди, склепу вважається особа, яка за власні кошти встановила цю споруду на могилі (місці родинного поховання).

Згідно п. 2.8. Порядку, під родинне поховання надається ділянка таких розмірів: земельна ділянка площею 6.6 кв. м., довжиною 2.2 м, шириною 3 м; довжина могили 2 м, ширина могили 1 м.

Тобто, площа земельної ділянки, яка надається під родинне поховання є більшою за площу самих могил за рахунок додаткових 20 см довжини. А тому, у випадку, збільшення родинного поховання відповідачів на 0,20 м в ширину, не порушить права позивача.

Пункти 4.4.8 та 4.4.9 Інструкції про порядок поховання, утримання кладовищ і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України - всі намогильні споруди, встановлені громадянами, є їх особистою власністю, знесення намогильних споруд допускається тільки у випадках часткової або повної ліквідації кладовищ (з видачею їх власникам).

ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, батька відповідачки поховали справа від родинного поховання сім"ї ОСОБА_6, що не заперечується сторонами.

На початку жовтня 2014 року ОСОБА_4 здійснила реконструкцію старої намогильної споруди родинного поховання ОСОБА_6, які існували ще з 60-років минулого століття і влаштувала єдине родинне поховання об"єднаною однією намогильною спорудою, що підтверджується фотографіями та пояснення сторін. В результаті відстань від межі даного родинного поховання до могили ОСОБА_8 зменшилась.

Відповідно до листа Спеціалізованого комунального підприємства "Ритуальна служба" Тернопільської міської ради №194 від 27.10.2014 р., відповідей Тернопільської міської ради № 6944/0/ від 07.11.2014 р. та виконавчого комітету міськради №6943/02 від 07.11.2014 р. (.с.5-8) у відповідь на скаргу ОСОБА_1 щодо порушення меж поховання ОСОБА_4 , з виїздом на місце з"ясовано, що під час встановлення намогильної споруди остання порушила п.2.8 Порядку утримання кладовищ та місць поховань, а саме: при здійсненні впорядкувальних робіт та встановленні намогильної споруди на місцях родинних поховань ОСОБА_4 зайнято частину (0,16 м) зі сторони родинного місця поховань ОСОБА_1 Роботи по встановленню намогильної споруди та елементи благоустрою ОСОБА_4 проведено без узгодження з СКП "Ритуальна служба".

Так, відповідно до п. 1.7. Порядку, сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м.

Згідно із ст.11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши матеріали справи, норми матеріального права, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, вірно прийшов до переконання щодо відсутності порушення прав ОСОБА_1 по відношенню користування родинним похованням Нищоти- Заячківська із-за не доведеності належними допустимими доказами.

Власником землі під кладовищем є територіальна громада м. Тернополя в особі Тернопільської міської ради (ст.28 Закону), а користувачем третя особа СКП "Ритуальна служба" (п.1.1.Порядку), які жодних претензій до ОСОБА_4 не пред"являють. Отже, 0.5 м землі за яких йде спір ОСОБА_1 не передані ні у власність, ні в користуванні, а тому його права не порушено.

Право власності позивача на намогильну споруду місця родинного поховання ОСОБА_7 не порушено з огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів цього права: на встановлення намогильної споруди за власні кошти, чи переходу права власності до позивача в інший спосіб, зокрема шляхом спадкування.

Крім того, в матеріалах справи не містяться докази нанесення відповідачем (пошкодження) намогильній споруді родинного поховання позивача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що відстань між родинними похованнями сторін до проведених відповідачем робіт була 0.5 м, а після проведених робіт менше 0.5 м.

Посилання лише на фотографії та покази свідків не є достатніми для доведення цього факту, так як не містять чітких вимірів ні до, ні після проведених відповідачем робіт. Покази свідків містять лише приблизні дані, які в сукупності з візуальним аналізом ні у справі фотографій дозволяють зробити незаперечний висновок лише про зменшення відстані між похованнями після проведених відповідачем у жовтні 2014 року робіт.

Сам факт відсутності проходу між могилами родичів сторін, не може бути підставою для задоволення позовних вимог про зобов"язання відповідача звільнити від частини бетоної конструкції, земельної ділянки під прохід, відстанню не менше 0,5 м.

Крім того, колегією суддів не встановлено, які ж перешкоди спричиняються апелянту щодо можливості здійснювати належний догляд за місцем поховання та утримання його у еститичному та санітарному стані. Як вбачається з наявних у справі фотографій, існує доступ до могили родичів ОСОБА_1, що дає йому змогу належно доглядати за похованням рідних.

Крім того, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання щодо відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦКУ - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1167 ЦКУ - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

При цьому, апелянтом не було доведено факт завдання йому моральної шкоди та причинного зв"язку між діями (бездіяльністю) відповідачки та завданням моральної шкоди, не надано жодного доказу на підтвердження порушених його прав.

Доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 317, 319, 324, ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк