Провадження 2/638/5562/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді- Грищенко І.О.

при секретарях Виставній А.М. , Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання кредитного договору №700004778 від 19.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_2 (Відповідач-1) та ПАТ «Альфа-Банк» (Відповідач-2) недійсним; визнання реєстрації обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, реєстраційний №6851436 автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 незаконною; припинення обтяження за записом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, реєстраційний НОМЕР_4 на легковий автомобіль Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3; визнання договору поруки №70004778-П від 19.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 (Позивач) та ПАТ «Альфа-Банк» (Відповідач-2), припиненим.

Свої вимоги позивач обґрунтує тим. що під час перебування у шлюбі з Відповідачем-1, який було зареєстровано 14.01.1995 р. у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №27, який розірвано 21.05.2014 р. Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №47, під час якого Відповідач-1 уклала кредитний договір № 70004778 від 19.03.2008 р. з Відповідачем-2 на отримання кредиту у розмірі 45 576,36 доларів США на придбання автомобілю MitsubishiOutlander 3.0 AT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, Відповідач-1 сплатила на користь Відповідача-2 комісійну винагороду у розмірі 2 278,59 грн. Вказаний платіж комісійної винагороди у розмірі 2 278,59 грн. виходить за межі дрібного побутового, а тому. оскільки вказані кошти є спільною власністю подружжя, він, як чоловік повинен був надати дозвіл на зазначені дії Відповідача-1. Будь-якого дозволу позивач не надавав. Крім того, на копії Розділу 2 кредитного договору , яку надав Банк Позивачу міститься підпис Відповідача-1, однак цей підпис їй не належить. Також, позивач дізнався, що їх спільне з Відповідачем-1 майно, а саме автомобіль MitsubishiOutlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3, знаходиться під обтяженням за записом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під №6851436, підставою для якого є п.2.11 кредитного договору №700004778 від 19.03.2008 р. укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, але ніякої згоди на передачу автомобіля у заставу позивач не давав, таким чином позивач вважає, що його право власності як співвласника автомобіля MitsubishiOutlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 було порушено, та вважає договір недійсним.

Також, позивач зазначає, що між ним та Відповідачем-1 19.03.2015 року був укладений договір поруки №700004778-П, відповідно до якого позивач поручився за виконання Відповідачем-1 обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору №700004778 або можуть виникнути у майбутньому, та вказав. що договір поруки вже є припиненим на підставі того, що 18.02.2010 р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №700004778 від 19.03.2008 р, вказаним договором суттєво змінювались істотні умови кредитних зобов'язань Відповідача-1, а саме, дата повернення кредиту була збільшена з 20.03.2015 року на 20.03.2018 р. та було збільшено номінальну процентну ставку з 14,5% до 16,5%, тобто було збільшено обсяг відповідальності Позичальника (Відповідача-1) перед Банком, на що позивач. як поручитель згоди не давав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, та просить розглядати справу за її відсутності.

Представник ПАТ "Альфа-Банк" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, проте, подав до суду заяву про перенесення розгляду справи в зв'язку з наданням йому часу для ознайомлення з матеріалами справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

19.03.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Альфа-Банк" було укладено кредитний договір №700004778, відповідно до якого Відповідачу-1 надавався кредит у розмірі 45 576,36 доларів США на придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 з номінальною процентною ставкою 14,5 % річних та остаточною датою повернення кредиту - 20.03.2015 року.

Пунктом 2.9 зазначеного кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 повинна сплатити на користь банку комісійну винагороду у розмірі 2 278,59 грн.

Відповідно до квитанції №FL 55963 від 19.03.2008 р. ОСОБА_2 сплатила на користь банку комісійну винагороду у розмірі 2 278,59 грн.

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до частини 9 Листа юридичного департамента Національного банку України «Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності» від 18.08.2004 N 18-111/3249-8378 оскільки визначення "дрібний побутовий правочин" має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості, то банкам при укладанні договорів на банківське обслуговування деяких категорій фізичних осіб (малолітні, одружені тощо) для практичного застосування норми ст. 31 Цивільного кодексу України слід звертати увагу на майновий стан майбутніх клієнтів. Зокрема, це може включати ідентифікацію майнового стану самими клієнтами, визначення характеру їх потреб із відображенням такої інформації у відповідних договорах. У разі судових спорів за позовами батьків, усиновлювачів, опікунів відповідно до Цивільного кодексу України або іншого з подружжя згідно ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України про визнання певного договору банківського рахунка недійсним як такого, що вчинений без згоди (схвалення), вищезазначені положення договору свідчитимуть про побутовий характер такого договору та його невисоку вартість для даного клієнта виходячи з його майнового стану або доходу. Відповідно такий договір можна визнати дрібним побутовим.

Таким чином, суд вважає посилання позивача на пов'язаність визначення «дрібного побутового правочину» із розміром мінімальної заробітної плати необґрунтованою, а, отже, сплату комісійної винагороди у розмірі 2278, 59 грн. за кредитним договором №700004778 від 19.03.2008 року як такої, що виходить за межі дрібного побутового правочину, необґрунтованою.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що кредитний договір №700004778 від 19.03.2008 р., укладений між ОСОБА_2 (Відповідач-1) та ПАТ «Альфа-Банк» (Відповідач-2) не може бути визнаний недійсним.

Стосовно позовних вимог щодо визнання поруки, що укладена за Договором поруки № 70004778-П від 19.03.2008 року, укладеною між позивачем та банком припиненою суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Договору поруки № 700004778-П від 19.03.2008 року Поручитель (Позивач) поручається за виконання Боржником (Відповідач 1) наступних обов'язків, що виникли на підставі Основного договору (кредитного договору №700004778 від 19.03.2008 р) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому:

а) обов'язок повертати Банку Кредит рівними частинами, у терміни, визначені Основним договором та Додатком № 1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 20.03.2015 року;

б) обов'язок щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору;

в) обов'язок у випадку, передбачених Основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 (десяти) днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із Основного договору;

г) обов'язок сплатити Банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов'язань за Основним договором.

18 лютого 2010 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700004778 від 19.03.2010, відповідно до умов якого, дата остаточного повернення Кредиту змінюється на 20.03.2018, а номінальна процентна ставку збільшилась з 14,5% до 16,5%.

Відповідно до п. 6.4 Договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Відповідно до п. 3 Договору про внесення змін і доповнень № 1 від 18.02.2010 до договору поруки № 700004778-П від 19.03.2008 року було змінено п. 5.4 Договору та викладено його в наступній редакції: «Підписанням цього Договору Поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності Боржника за Основним Договром, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності Поручителя за цим Договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни Основного договору, внаслідок яких збільшується сума Кредиту, що надається Боржнику, та/або розмір процентів за користування Кредитом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені,. штрафів), та/або будь-яких інших платежів, які Боржник згідноз Основним договором повинен сплачувати Банку та за виконання яких Поручитель поручається згідно з цим Договором,і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим Договором поруки, і встановлена цим Договором порука залишається чинною протягом строку, встановленого в п.п. 5.3 цього Договору, а поручитель відповідає перед Боржником у тому ж обсязі, що і Боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності Боржника за Основним Договором».

З аналізу наведених положень Договорів, суд встановив, що Договір поруки № 700004778-П від 19.03.2008 року не містить п. 5.4, до якого вносились зміни.

Крім того, чинне законодавство імперативно встановлює обов'язкову попередню визначеність основного зобов'язання для можливості існування забезпечувального в контексті обсягів останнього, як істотної умови за змістом ч. 2 ст. 553 та ч.1 ст. 554 ЦК України.

Надання згоди на майбутні зміни обсягів зобов'язань не усуває невизначеності обсягів такої майбутньої відповідальності поручителя на момент укладання договору поруки, тому що поручатися можна лише за існуюче, а не майбутнє і заздалегідь не визначене за обсягами зобов'язання.

Крім того, судом встановлено, що Договір про внесення змін і доповнень № 1 від 18.02.2010 до Договору поруки № 700004778-П від 19.03.2008 року та Договір про внесення змін і доповнень № 1 від 18.02.2010 до кредитного договору № 700004778 від 19.03.2008 були укладені в один день, що не може свідчити про майбутній час внесення змін щодо обсягу зобов'язання.

Як вбачається з пояснень представника позивача та підтверджується матеріалами справи, жодної згоди на збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором, позивач, як поручитель, не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

З вищенаведеного випливає, що кредитні зобов'язання були змінені зі збільшенням об'єму відповідальності без згоди поручителя за відсутності в договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя.

Навпаки, відповідно до п. 6.4 Договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.11.2011 року (справа № 6-67цс11).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що збільшення розміру процентної ставки та дати остаточного повернення кредиту без згоди поручителя (Позивача), є недопустимою.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що банком не було отримано згоди позивача як поручителя на збільшення розміру процентної ставки та дати остаточного повернення кредиту за кредитним договором № 700004778 від 19.03.2008, враховуючи положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, суд вбачає наявність достатніх правових підстав для визнання припиненим договору поруки № 700004778-П від 19.03.2008, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та позивачем.

Стосовно позовних вимог щодо визнання незаконною реєстрації обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 та припинення обтяження за записом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна НОМЕР_4 на легковий автомобіль MitsubishiOutlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_2, суд зазначає наступне:

В судовому засіданні представником позивача було зазначено про те, що 15.04.2015 року позивач дізнався про заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2012, яким з нього стягнуто на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 287772 грн. 18 коп.

Ознайомившись з матеріалами справи позивачу стало відомо про те, що автомобіль Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 перебуває в заставі відповідно до договору застави № 700004778-З від 19.03.2008 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 6851436).

Відповідно до п. 2 кредитного договору Відповідач 2 надає Позичальнику Кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язання за Договором Предмет застави, а Позичальник приймає Кредит та передає Банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором Предмет застави.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про заставу» основні положення про заставу визначаються цим Законом.

Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 на час укладення кредитного договору, що встановлено судом, перебували в зареєстрованому шлюбі, а отже їх майно є спільною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про заставу», майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч. 1 ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Крім того, пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя.

Також, за правилами ч. ч. 3, 4 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї.

Отже, для передачі автомобіля, який є спільною власністю позивача та відповідача ОСОБА_2, необхідний дозвіл позивача на передачу зазначеного вище автомобіля у заставу.

Позивач стверджує, що своєї згоди на передачу у заставу автомобіля, що є спільною власністю, не надавав, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на передачу автомобіля у заставу, що свідчить про нікчемність правочину, суд дійшов висновку що позовні вимоги про визнання незаконною реєстрації обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 та, як наслідок, припинення обтяження за записом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна НОМЕР_4 на легковий автомобіль Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_2 є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України ст.ст. 31, 190, 203, 215, 546, 547, 553-559, 574, 578, 627, 628, 638 ЦК України, ст. ст.. 61, 65 СК України, Законом України «Про заставу», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» - задовольнити частково.

Визнати реєстрацію обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстраційний номер 6851436) автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 незаконною.

Припинити обтяження за записом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна НОМЕР_4 на легковий автомобіль Mitsubishi Outlander 3.0 AT, 2008 року випуску, колір - зелений, універсал-В, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3.

Визнати договір Поруки №700004778-П від 19.03.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк», припиненим.

В задоволені позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № 700004778 від 19.03.2008 року між ПАТ«Альфа-Банк» та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова в 10-денний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.О. Грищенко