АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/477/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2535/2015 Головуючий в І інстанції: Іванищук А.А.
Категорія: 27 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року листопада місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Прокопчук Л.П.

при секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 12 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 січня 2015 року Сафір Ф.Ф., діючий в інтересах ПАТ "ПриватБанк", звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 6410,54грн. та судові витрати в розмірі 243,60грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до кредитного договору б/н від 07.09.2006 року банк надав відповідачу кредит в сумі 4900,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору передбачають сплату штрафу за порушення зобов'язання по сплаті кредиту. Станом на 31 грудня 2014 року відповідач має заборгованість на загальну суму 6410,54грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2235,81грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 3393,28грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 281,45грн. Просив стягнути з відповідача на користь банку вказану суму, а також судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 12 серпня 2015 року позов було задоволено. Суд вирішив: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.09.2006 року у розмірі 6410,54грн., яка існує станом на 31.12.2014 року та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2235,81грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 3393,28грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 281,45грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказав, що суд невірно не застосував позовну давність, оскільки в даних правовідносинах її відлік починається з жовтня 2008 року. Також вказав, що є необґрунтованими висновки суду про те, що його карта діяла до 31.08.2012 року і була перевипущена до 31.08.2015 року. Також, зазначив, що суд не звернув увагу на те, що списання коштів з його зарплатної картки у листопаді 2011 року не свідчить про переривання перебігу позовної давності. Крім того, вказав, що поза увагою суду залишився і пропуск позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд виходив з невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а також з того, що позовна давність за вимогами позивача у спірних правовідносинах не сплила, оскільки строк дії картки встановлений до 31.08.2015 року.

Однак до таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, що на підстав п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

07.09.2006 року ОСОБА_2 звернувся до ЗАТ "ПриватБанк" (після зміни 17.07.2009 року найменування - ПАТ "ПриватБанк") з заявою, в якій просив надати йому кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 4900грн. (а.с.8).

За п.6 вказаної заяви в графі "Банківські послуги" строк дії карти - 2 роки. Також зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти.

У цій заяві ОСОБА_2 вказав, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку і він дає згоду на те, що його заява разом з вказаними документами складають договір між ним та банком.

За вказаним кредитом був встановлений щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, термін сплати - до 25 числа наступного місяця, протягом дії договору. Це підтверджується умовами договору і сторонами не заперечується. Крім того, сторонами не заперечується, що умовами кредитного договору встановлено сплату процентів в межах дії кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно п.1.1 Умов і правил надання банківських послуг вказана заява, підписана клієнтом разом з пам'яткою клієнта та умовами правил надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг (а.с.9).

В силу п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с.13).

Згідно п.6.5. вказаних Умов і правил позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову (а.с.12 звор.).

Згідно п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії карти вказаний на лицьовому боці картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (а.с.13 зворот).

Відповідно до п.5.3. Правил користування платіжною карткою: строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картами з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Згідно п.5.5. Правил за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами, з розрахунку 360 календарних дні у році.

За п.5.5.2. Правил проценти за користування кредитом нараховуються в останній операційний день, з дня списання суми з карткового рахунку.

Відповідно до п.5.7. вказаних Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором (а.с.14).

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що позивач має заборгованість перед банком станом на 31 грудня 2014 року на загальну суму 6410,54грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2235,81грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 3393,28грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 281,45грн. (а.с.5-10).

При розгляді справи апеляційним судом відповідач вказав, що крім карти за цим договором, отриманої в 2006 році, іншої карти за цим договором він не отримував, через 2 роки, а саме 30.09.2008 року він востаннє зняв з карти в банкоматі 50грн. (операція пройшла 01.10.2008р), після чого вона була заблокована і він отриманою картою не користувався і її не зберіг за відсутністю потреби. Це все вбачається з виписки по рахунку, де жодних даних про зняття ним з карткового рахунку з жовтня 2008р. немає. Зазначена позивачем карта, яка за версією банку нібито була перевипущена у листопаді 2011 року, була ним отримана на підставі його заяви для адвокатської діяльності на вимогу податкової служби і жодним чином не стосується карти за цим договором. Останній платіж на погашення заборгованості ним було зроблено у вересні 2011 року шляхом списання із зарплатної карти, а потім він звільнився з роботи і списання припинилися. І взагалі за цим договором він погашав заборгованість виключно шляхом списання із зарплатної карти. Жодного разу він не погашав заборгованість готівковими коштами. Всього ним було сплачено близько 20 тисяч грн., оскільки кожного місяця протягом трьох років з зарплатної карти списувалося близько 300-400грн., що вбачається з виписки по рахунку. Також вказав, що він не подавав позивачу заяви з приводу випуску чи перевипущення карти через загублення попередньої, з приводу пошкодження чи з іншої причини.

Представник банку при розгляді справи апеляційним судом зазначила, що карта була випущена на 6 років, до 31.08.2012р, у листопаді 2011 року вона була перевипущена за зверненням відповідача, що підтверджується розпечатками скріншоту, заборгованість за кредитом визначена з 2006р по 31.12.2014 року. Також вказала, що за цим кредитом був встановлений щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, термін сплати - до 25 числа наступного місяця, протягом дії договору.

З наданих банком розрахунку заборгованості та виписки з рахунку (а.с.5-7, 65-79), які зроблені на підставі того, що карта була нібито була перевипущена у листопаді 2011 року і діяла до серпня 2015 року, вбачається, що у вересні 2011 року востаннє виникла прострочена заборгованість, після чого жодних платежів не проводилося. За цим договором погашення проводилося шляхом переводу коштів. Також вбачається, що 01.10.2008р відповідач востаннє зняв з карти в банкоматі 50грн. і з того часу він жодного разу з карти кошти не знімав. Також вбачається, що погашення заборгованості йшло виключно із зарплатної карти, востаннє - 26.09.2011 року.

Таким чином, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної карти, який закінчився у вересні 2008 року. Належними та допустимими доказами позивач не підтвердив поновлення кредитної лінії. Відтак, з жовтня 2008 року відповідач не міг користуватися і не користувався картковим рахунком.

Позивач звернувся з цим позовом 29 січня 2015 року, відповідач в суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності. Банк же не навів жодних доводів на підтвердження поважності причини пропущення позовної давності.

Норми цивільного законодавства щодо позовної давності встановлюють таке: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК України); зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст.266 ЦК України); перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ч.1 ст.261 ЦК України).

Таким чином, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначені висновки містяться в постанові Верховного Суду України, ухваленої в порядку ст.ст.355, 360-3, 360-4 ЦПК України від 19.03.2014 року (справа № 6-14 цс 14), яка є обов'язковою для судів загальної юрисдикції.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у

повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зач.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а у справі встановлено, що видана відповідачу карта діяла до 01 жовтня 2008 року і саме до вказаної дати було встановлено сплату щомісячних платежів, то суд першої інстанції, задовольнивши позов через невиконання боржником своїх зобов'язань та через відсутність факту спливу позовної давності, допустив порушення норм матеріального права. При цьому колегія суддів зважає на встановлення такого факту як сплата процентів виключно в межах дії кредитного договору та відсутність доказів поважності причин пропуску позовної давності.

За відповіддю від 15.05.2015р №30.1.0.0/2-20150430/3522 на запит суду першої інстанції вбачається, що видані за договором б/н від 07.09.2006 року карти мають термін дії: НОМЕР_2 - до 31.08.2012 року; НОМЕР_1 - до 31.08.2015 року (а.с.63).

Також, згідно витягу з програмного комплексу "Промінь" до кінця строку дії отриманої карти НОМЕР_2 відповідач отримав (перевипустив) 15.11.2011р карту НОМЕР_1 зі строком дії до 31.08.2015 року (а.с.64).

Крім того, при апеляційному розгляді до справи були долучені надані банком розпечатки скріншотів, які банк вважав за доказ перевипущення карти за зверненням відповідача у листопаді 2011 року.

Зазначені відповідь, витяг з програмного комплексу "Промінь" та розпечатка скріншота колегія суддів не може брати до уваги як доказ існування карт (у тому числі перевипущених на законних підставах) з терміном дії до 31.08.2012 року та до 31.08.2015 року, оскільки вони не містять докази про встановлення дійсного факту. Сам відповідач заперечує його звернення за перевипуском карти, в них не співпадають номери. Це підтверджується наданою і відповідачем, і позивачем копією заяви відповідача від 15.11.2011 року, в якій він просить банк відкрити рахунок, що необхідно для податкової служби йому, як особі, що займається адвокатською діяльністю. Цей факт представником банку не заперечується. Жодним чином ця заява не пов'язана з отриманою 07.09.2006 року відповідачем картою.

Суд же на вказане уваги не звернув і тому дійшов до помилкового висновку про несплив позовної давності, а отже про задоволення позову.

Отже, в даних правовідносинах між сторонами слід застосувати позовну давність, а тому рішення суду як незаконне слід скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову через сплив позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 121,80грн. (а.с.2, 42)

Керуючись ст.88, ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, ст.ст.257, 267, 526, ч.1 ст.598, ч.1 ст.1049 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 12 серпня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 121,80грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: