Ухвала

іменем україни

19 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонт-Плюс», про стягнення помилково сплачених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 69 150 грн, які він помилково перерахував останньому, а також три проценти річних за весь час прострочення у сумі 181 грн 76 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що наприкінці 2013 року та на початку 2014 року він помилково перерахував на особистий рахунок ОСОБА_5 69 150 грн, що підтверджується квитанціями банківської установи. Зазначеними коштами мали бути оплачені ремонтні роботи в однокімнатній квартирі, розташованій у м. Києві, у якій проживає його дочка ОСОБА_6. Згодом після сплати коштів йому стало відомо, що ремонтні роботи його дочка замовляла не безпосередньо у відповідача як фізичної особи, а в очолюваному ним Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ремонт-Плюс» (далі - ТОВ «Ремонт-Плюс») згідно із договорами підряду від 06 грудня 2013 року та від 25 грудня 2013 року. Вважає, що саме товариство, а не особисто відповідач як фізична особа, взяло на себе зобов'язання із виконання ремонтних робіт, а тому виключно на рахунок товариства, який зазначений в договорах підряду, повинні бути сплачені кошти за ремонтні роботи. Тому вважає, що відповідач повинен повернути йому отримані кошти з підстав, визначених ст. 1212 ЦК України, а також сплатити проценти за користування чужими коштами на підставі ч. 2 ст. 1214 та ст. 536 ЦК України.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України є безпідставними.

На обґрунтування такого висновку суд правильно зазначив, що позивач був обізнаний про те, що сплачує грошові кошти за проведення ремонтних робіт в однокімнатній квартирі, що знаходиться у м. Києві, де проживає його дочка ОСОБА_7, яка і замовила ремонтні роботи та перебуває в договірних відносинах із ТОВ «Ремонт-Плюс», директором якого є відповідач.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно встановив, що між сторонами договору підряду від 25 грудня 2013 року існує спір щодо належного виконання ремонтних робіт, і ці правовідносини регулюються іншими нормами матеріального права, ніж ті, на які посилається позивач у позовній заяві.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи позивача, а саме: не дослідження судом доказів стосовно доведення або спростування факту його необізнаності, чи обізнаності, про дійсну сторону підрядника за договором підряду; на час перерахування коштів він не знав про наявність договірних відносин між його дочкою і товариством; відсутність договірних відносин між ним та відповідачем, - висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова