АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2013 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Побірченко Т.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Дарницького районного суду и. Києва від 04.06.2015 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний мер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Рада» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1436 (одна тисяча чотириста тридцять шість) гривень 77 копійок, з яких 1323 одна тисяча триста двадцять три) гривні 20 копійок - сума основного боргу; 82 (вісімдесят дві) гривні 89 копійок - інфляційна складова; 30 (тридцять) гривень 68 копійок - 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Рада» витрати по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду, у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а саме, не взяв до уваги той факт, що позивач не являється управителем чи балансоутримувачем багатоквартирного будинку відповідача, а тому не мав права надавати у вказаний період жодних послуг, а отже не має і жодних правових підстав на одержання оплати за нібито надані жилово-комунальні послуги. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем надано розрахунок заборгованості, який не оформлений належним чином, а тому не може бути доказом у справі.

На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Справа № 753/5150/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9207/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Соколова В.В.
Представники відповідача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представники позивача заперечували щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1.

Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує зазначений будинок, є ТОВ «Рада».

22.04.2003 між ТОВ «Рада» та ОСОБА_1 був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо оплати житлово-комунальних послуг, ТОВ «Рада» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка відповідно до наданих розрахунків становить 1436,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого відповідач зобов'язалася сплачувати комунальні послуги, проте, свого обов'язку у повному обсязі не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованості, а позивач, як виконавець, має право на пред'явлення даного позову.

Колегія суддів не вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

В силу ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об'єднання співвласників багатоквартирного будинку полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном, належне утримання будинку та прибудинкової території, тощо.

Відповідно до ч. 1 с. 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання після набуття статусу юридичної особи може прийняти на власний баланс весь житловий комплекс.

Житловий комплекс - це не тільки квартири, а єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком разом із спорудами та інженерними мережами (стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Частиною 6 ст. 11 вищевказаного Закону встановлено, що передача майна відбувається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМ України).

Постановою KM України від 11.10.2002 № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» затверджено Порядок передачі майна на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - порядок).

Пунктами 2 та 5 Порядку передбачено, що передача житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку відбувається разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) після прийняття загальними зборами об'єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідного рішення та у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об'єднання.

Цей Порядок встановлює процедуру такої передачі на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку як житлових комплексів, що перебували на шансах ЖЕКів та інших організацій, так і новозбудованих житлових комплексів.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про об'єднання співвласників агатоквартирного будинку» загальні збори ОСББ можуть прийняти рішення про прийняття свого будинку на баланс. Ця процедура проводиться згідно постанови КМУ № 1521, якою затверджена форма акту і порядок прийому-передачі будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, представником відповідача в судому засіданні надано на огляд суду належним чином завірену копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2015, яким встановлено, що з 01.11.2014 ОСББ «13-й квартал» прийняло на свій баланс житловий будинок №13 по вул. Анни Ахматової у м. Києві, та здійснює весь комплекс послуг по експлуатації та обслуговуванню даного будинку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем свої зобов'язання по оплаті за отриманні комунальні послуги у повному обсязі не виконуються, зокрема, не проведено оплату за листопад та грудень 2014 року в сумі 921, 00 грн. та за січень 2015 року в 456, 15 грн., а всього 1485, 65 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з 01.11.2014 житлово-комунальні послуги споживачу надаються ОСББ «13-ий квартал», який з 01.11.2014 прийняло на свій баланс вказаний будинок, що підтверджується квитанціями на оплату житлово-комунальних послуг на ім'я ОСОБА_1 отримувачем в яких зазначено ОСББ «13-й квартал» (а.с.48-52), а також квитанції банку, що підтверджують оплату наданих їй житлово-комунальних послуг за перід з листопада 2014 року по січень 2015 на розрахунковий рахунок сааме ОСББ «13-й квартал». Таким чином, відповідачем суду були також надані докази на підтвердження того, що отримані нею житлово-комунальні послугив в період з листопада 2014 року по січень 2015 року включно, були надані їй іншою юридичною особою, а не ТОВ «Рада», які нею, в свою чергу, були належно оплачені. А тому зобов'язання ОСОБА_1 щодо оплати житлово-комунальних послуг виконані нею належним чином, що також підтверджується довідкою виданною ОСББ «13-й квартал» від 04.11.2015 про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Проте, судом першої інстанції вказані докази не було взято до уваги та не надано належної оцінки.

Що ж стосується посилань суду першої інстанції відносно того, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що договір про участь на уримання будинку та прибудинкової території, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Рада» було розірвано, визнано недійсним чи припинено, а також те, що ТОВ «Рада» припинено надання послуг, колегія суддів вважає також помилковими, оскільки копія вказаного договору, що міститься в матеріалах справи (а.с.7-9) не містить підпису відповідача, що суперечить вимогам, які стявляться до правочинів, що вчиняються у письмовій формі (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З огляду на викладене має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає підставити скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, розмір судового збору сплаченого позивачем при звернення до суду із позовною заявою, підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача в сумі 214 (двісті чотирнадцять ) 60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2015 - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: