Справа №588/203/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шевченко В. С.
Номер провадження 22-ц/788/2040/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Білківська сільська рада Тростянецького району Сумської області про встановлення меж суміжних земельних ділянок, та усунення перешкод в користуванні,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які надавались представником позивача, обмежив його право на доведення позовних вимог в судових засіданнях та не дозволив висловити свою позицію по справі. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, земельна ділянка позивача зменшилась на 50 - 60 кв.м. Вказує, що межові знаки, які були встановлені у 2011 році на спірній межі, частково були знищені відповідачкою, та посилається на бездіяльність Білківської сільської ради щодо невирішення спірних питань.

Заслухавши пояснення позивача, та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів про порушення його прав як власника земельної ділянки. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_4 в с. Олексине та дві земельні ділянки, розташовані за цією ж адресою, площею 0,0381 га та 0,0911 га, що підтверджується договорами купівлі - продажу будинку та земельних ділянок від 03 листопада 2008 року укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 7 - 9).

Згідно з Державними актами серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, виданих попередньому власнику ОСОБА_6 30 січня 2004 року, цільове призначення земельної ділянки площею 0,0381 га - будівництво та обслуговування житлового будинку та споруд, а ділянки площею 0,0911 га - ведення особистого селянського господарства (а.с. 10 - 11).

ОСОБА_5 належить на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 в с. Олексине та дві земельні ділянки за цією ж адресою на яких видані державні акти серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 24 квітня 2009 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 16 га та 0, 0450 га (а.с. 40).

Згідно з актом узгоджувальної комісії сільської ради від 07 квітня 2011 року, на підставі заяви позивача було встановлено, що в обох власників суміжних земельних ділянок виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки, згідно яких було виміряно і наведено межу, встановлено межові знаки. Сторони погодилися з рішенням комісії (а.с.17).

26 травня 2014 року, на підставі заяви відповідача, виявлено, що сторони не можуть знайти порозуміння з приводу межі між їх земельними ділянками та запропоновано їм звернутися до проектної організації для відновлення межі земельних ділянок в натурі, згідно Державних актів. Дані обставини підтверджуються актом комісії сільської ради (а.с.18).

Білківською сільською радою 26 травня 2014 року на звернення ОСОБА_4 роз'яснено, що він може звернутися до проектної організації для відновлення меж згідно Державного акту (а.с. 19).

Таким чином встановлено, що даний спір виник з приводу відновлення меж суміжних земельних ділянок сторін, які розташовані по АДРЕСА_1 та 22 в с. Олексине Тростянецького району. Позивач вважає, що його права щодо користування земельною ділянкою порушені внаслідок неправомірних дій відповідачки, яка порушила межу між господарствами та побудувала шиферний паркан.

Перевіривши докази позивача встановлено, що Державні акти на його земельні ділянки за адресоюАДРЕСА_4 були отримані ще в 2004 році.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (яка діяла станом до 05 березня 2009 року) заборонялось приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право на неї.

Із пояснень позивача та його представника вбачається, що акт про встановлення меж в натурі (на місцевості) бувшим власником ОСОБА_6 - не складався, а позивач придбавши земельну ділянку не ставив питання про перенесення його земельної ділянки на місцевості.

Згідно з п. 2.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, яка діяла до 03 липня 2013 року, - підготовчі роботи при видачі Державного акту включали: аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки, підготовка виписки з земельно-облікових документів про площу земельної ділянки, аналіз висновку державного органу земельних ресурсів про наявні обмеження на використання земельної ділянки.

Пунктом 2.3 вказаної Інструкції передбачалось, що межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Таким чином, складанню та видачі Державного акту на право власності передувало встановлення (відновлення), перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В даному випадку позивач не дотримався діючого на той час порядку.

Разом із тим, Відділ головного управління Держгеокадастру в Тростянецькому районі надав акт від 05 січня 2009 року про погодження та закріплення меж земельної ділянки в натурі за адресою АДРЕСА_1 що належить відповідачці ОСОБА_5

З акта вбачається, що в ньому зазначені межі земельних ділянок з урахуванням координат поворотних точок на місцевості та що до опису зовнішніх меж відносяться існуючий паркан та межові знаки. Вказаний акт підписаний представником проектної організації, головою сільської ради, власником землі та суміжними користувачами, один із яких власник будинку по АДРЕСА_4 (а. с. 155-156).

Із пояснень апелянта в суді апеляційної інстанції вбачається, що дерев'яний паркан на межі земельних ділянок існував на період купівлі будинковолодіння, а в 2011 році відповідачка частково замінила його на шиферний, при цьому заглибилась на його територію, внаслідок чого зменшилась його земельна ділянка. Але на підтвердження цих обставин позивач не надав належних доказів, які б свідчили про ущемлення його земельних прав встановленням нового паркану. В справі відсутні підтвердження про перенесення його земельної ділянки в натурі та встановлення межі згідно з його державним актом та відсутні докази, які б свідчили, що розмір його земельної ділянки зменшився, а розмір земельної ділянки відповідачки збільшився за рахунок побудови паркану на його частині земельної ділянки.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що фактично спір між сторонами склався з приводу встановлення межі. Із листа Білківської сільської ради від 26 червня 2014 року вбачається, що аналогічна заява про наведення межі надійшла і від ОСОБА_5, тобто обидві сторони мають намір відновити межу (а. с. 19).

Згідно ст. 158 ЗК України визначені органи, що вирішують земельні спори.

За ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16 червня 2010 року № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та на місцевості та закріплення їх межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Відповідно до п. 4.3 вказаної Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України технічної документації із землеустрою. А у разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З огляду на викладене положення Закону колегія суддів не може взяти до уваги акт від 07 квітня 2011 року складеного комісією у складі депутатів, землевпорядника сільської ради, оскільки акт не містить опису меж зі суміжними власниками земельної ділянки і до того ж цей акт не був підписаний відповідачкою ОСОБА_5 (а. с. 17).

Відповідно до п. п. «а», «г» ст. 12 ЗК України по розпорядженню землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, наданні земельних ділянок у користування із земель комунальної власності - сільські, селищні ради при здійсненні своїх повноважень виступають як суб'єкти владних повноважень, що реалізують надані їм законом розпорядчі функції в галузі земельних відносин.

Встановлено, що позивач погоджується з діями органу місцевого самоврядування щодо невирішення спірного питання.

Із доводів апеляційної скарги також вбачається, що позивач фактично оскаржує бездіяльність Більківської сільської ради про невирішення спору між суміжними землевласниками, однак дії цього органу не оскаржуються.

За викладених обставин, коли позивач не надав доказів щодо порушення його земельних прав зі сторони відповідачки, то суд першої інстанцїі обґрунтовано відмовив в позові, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -