Провадження № 2/234/4778/15
19 листопада 2015 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Лутай А.М.,
при секретарі Пагуліч Д.Г.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краматорська Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів), -
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги ОСОБА_2 та надав аналогічні пояснення.
Представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надав.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, з урахування думки представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача та постановити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Позивач виконав умови Договору, а саме передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в національній валюті у сумі 55 000грн.
28 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» підписано Угоду про використання аналогу власноручного підпису на договорах та угодах. Згідно п.2 даної Угоди сторони дали свою згоду, що факсимільний відтиск печатки банку та підпис Голови Правління банку ОСОБА_3 є аналогом власноручного підпису останнього. У звязку з чим, договори, угоди, які утримують факсимільний відтиск печатки банку, мають силу Договору.
Судом встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_2 про розірвання вищевказаного Договору та про повернення йому вкладу, відповідач, з посиланням на політичні події в країні та виниклі труднощі, обіцяв врегулювати ситуацію та вирішити юридичні питання.
Як встановлено із позову, на теперішній час вимоги позивача щодо повернення його вкладу та розірвання депозитного Договору, відповідачем не виконані.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, відповідно до змісту ст.ст.526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).
Враховуючи вищезазначене, суд вважає встановленим, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» порушив взяте на себе за договором грошове зобовязання, дії відповідача щодо обмеження права ОСОБА_2 на розпорядження його грошовими коштами є протиправними.
Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування коштами вкладу з наступних підстав.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
В розумінні ст.536 ЦК України проценти розглядаються як плата за борг, а не відповідальність.
Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь 50 000грн на відшкодування моральної шкоди посилаючись на п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди, а також на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема:
- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;
- у випадках, передбачених нормами ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;
- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної
Ні умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу, ні нормами параграфу 3 гл.71 ЦК, якими регулюються спірні правовідносини, ні ст.625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, такий вид цивільної відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, не передбачений.
Крім того, пунктом 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що право на відшкодування майнової та моральної шкоди мають лише споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи встановлені в справі обставини, відсутні підстави для застосування цієї норми до спірних правовідносин.
Також, у відповідності із ст.88 ч.3 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1792, 82грн.
Керуючись Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.509, 526, 536, 610, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 76, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів) задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом Донецької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М.Лутай