У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Світточ» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, дійшовши обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачкою систематичної несплати приватним підприємством «Світточ» орендних платежів, які відповідно до ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» є підставами для розірвання договору оренди землі, як і не доведено ОСОБА_2 використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням; при цьому судами правильно зазначено, що відповідно до умов договору відповідач звільнений від обов'язку сплати орендної плати за 2012 рік, оскільки були наявними форс-мажорні обставини, які позивачкою не оспорювались.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Світточ» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур