Справа № 750/251/15-ц Провадження № 22-ц/795/2285/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСТРЯНСЬКОГО В.І., ШАРАПОВОЇ О.Л.
при секретарі:ЗІНЬКОВЕЦЬ О.О.
за участю:ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 -ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 її представника ОСОБА_6, ОСОБА_10 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2015 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 до товариства з обмеженою відповідальністю "Північне будівництво", дочірнього підприємства "Укрсівербуд" закритого акціонерного товариства "ДСК" про заборону будівництва та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 її представник ОСОБА_6, ОСОБА_10 просять скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2015 року у справі про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги позивачів щодо забезпечення позову у повному обсязі, а саме: заборонити ТОВ «Північне будівництво» будівництво будинку № 3 на орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 до вирішення цивільної справи по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 її представника ОСОБА_6, ОСОБА_10 зводяться до того, що при спорудженні об'єкту є очевидні ознаки порушення вимог державних будівельних норм і правил (ДБН 360-92**) в частині перевищення щільності населення земельної ділянки мінімум в півтора рази; зведеними будинками № 1, 2, 4, 5, 6, 7 ці норми перевищено, що суперечить вимогам п. 3.7. ДБН 360-92**. Апелянти зазначають, що з генерального плану об'єкта містобудування вбачається, що озеленення території взагалі не передбачено, також не передбачені відповідні проїзди вздовж всіх довгих сторін будинків № 2, 3, 4, 5, 6;

Апелянти зазначають, що були порушені норми ст. 103 Земельного Кодексу, яка передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ст. 104 цього кодексу, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, повітря, земельні ділянки та інше.

Апелянти зазначають, що зведення будинку № 3 на даний час є незаконним і вимоги про забезпечення позову, щодо заборони його подальшого будівництва є законними і цілком обґрунтованими, оскільки його спорудження порушує вимоги п. 3.7. ДБН 360 - 92** - основного державного нормативного документу в галузі містобудування, а також негативно впливає на умови життя, а також життя майбутніх мешканців новобудов через суттєве перенаселення території і як внаслідок не дотримання вимог державних санітарних норм і правил.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи та заперечення сторін, їх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, ухвала суду залишенню без зміни, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачами спосіб забезпечення позову є ідентичним із заявленими позовними вимогами про заборону будівництва, задоволення такої заяви є вирішенням справи по суті до постановлення рішення, також позивачами не доведений факт, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та ст.151 ЦПК України, відповідно до якої суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України передбачено перелік видів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Викладене свідчить, що, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції враховані вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України.

Ухвала суду відповідає цим вимогам, доводи апеляційної скарги не спростовують її висновки, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 її представника ОСОБА_6, ОСОБА_10 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: