Провадження № 22-ц/779/40/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про розірвання договору за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

у липні 2014 року ТОВ «Новекс» звернулось з даним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не виконали умови договору комісії, укладеного між сторонами 26.12.2005 року в частині оплати предмета договору - офісного приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1. Оскільки об'єкт зданий в експлуатацію, а відповідачі не сплатили його вартість в сумі 479 093,50 грн у повному обсязі, посилаючись на положення ч. 2 ст.651 ЦК України просив розірвати договір комісії № 27-Л.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2014 року позов задоволено. Розірвано договір комісії № 27-Л від 26.12.2005 року, укладений між ТОВ «Новекс» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначають, що суд не врахував, що один із відповідачів - ОСОБА_2 за спірним договором виступав в якості як комітента, так і комісіонера, що унеможливило встановити суму його заборгованості за договором комісії. Також, судом не дотримано порядку виклику сторін, що свідчить про його упередженість. Апелянтами було виконано умови договору комісії стосовно оплати вартості часток приміщення, а представник позивача визнав, що за ОСОБА_2 також відсутня заборгованість за договором комісії. Крім того, факт виконання ними договору комісії підтверджується тим, що відповідачі у даній справі 30.06.2008 року уклали з ОСОБА_9 попередній договір купівлі-продажу нерухомості, яка є предметом спірного договору комісії, ТОВ «Люкс» в особі директора ОСОБА_2 вважало зазначений договір купівлі-продажу переуступкою майнових прав. 16.12.2011 року ТОВ БК «Люкс» передало по акту вказане офісне приміщення ОСОБА_9, який в подальшому оформив на нього свідоцтво про право власності. У зв'язку з цим ТОВ «Новекс» не завдано такої шкоди, яка б свідчила про істотність порушення ними договору, що могло б бути підставою для його розірвання. Про виконання всіх умов договору комісії свідчить заява директора ТОВ «Новекс» ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на це приміщення. Невиконання одним із комітентів умов договору не є підставою для розірвання договору комісії щодо інших комітентів. Метою поданого позову є бажання ОСОБА_2 не виконувати зобов'язання при банкрутстві його підприємства ТОВ «Новекс» в частині повернення коштів, отриманих від них як комітентів. Тому просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В засідання апеляційного суду представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, представник ТОВ «Новекс» та ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечили

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2005 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали з ТОВ «Новекс» договір комісії № 27-Л, за умовами якого позивач зобов'язався придбати для них відповідно 0,167, 0,555 та 0,278 частини офісного приміщення, загальною площею 94,87 кв.м, у житловому будинку АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 не були перераховані кошти комісіонеру, то істотно змінились обставини, що існували при укладанні договору комісії від 25.12.2005 року № 27-Л, а саме: в момент укладення договору комісії сторони виходили з того, що комітенти перерахують кошти в повному обсязі, а комісіонер використає ці кошти для придбання нерухомого майна для комітентів. Сторони за договором не передбачали можливості несплати комітентами в цілому чи одним із них суми коштів комісіонеру, так як виходячи із умов договору комісії, тільки при перерахуванні всієї суми коштів комітентами комісіонер міг придбати необхідне майно.

У зв'язку із несплатою комітентами в повному обсязі коштів ТОВ «Новекс» не міг усунути причини, які стали підставою для зміни обставин за договором. Виконання договору комісії позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, так як при виконанні договору комісії із частковою оплатою комітентами суми коштів, комісіонер не отримав би комісійну винагороду в повному обсязі та відбулося б порушення співвідношення майнових інтересів комітентів за договором. Із умов договору комісії від 25.12.2005 р. №27-Л не випливає, що ризик зміни обставин несе ТОВ «Новекс». Посилаючись на положення ч. 2 ст. 651 ЦЦ України та наявність сукупності усіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, суд дійшов висновку про розірвання зазначеного договору комісії.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд дійшов його з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковий для виконання сторонами.

Згідно ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Вказана правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

На порушення вимог ст. 214 ЦПК України суд першої інстанції на вказані вище норми матеріального права уваги не звернув.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2005 року між ОСОБА_5 (комітент 1), ОСОБА_6 (комітент 2), ОСОБА_2 (комітент 3) та ТОВ «Новекс» (комісіонер) укладено договір комісії № 27-Л.

Відповідно до п. 1.1. цього Договору комітенти доручають, а комісіонер приймає на себе зобов'язання за плату здійснити в інтересах та за рахунок комітентів, від свого імені в порядку і терміни визначені умовами договору вчинити наступні дії: придбати 0,167 частини об'єкту нерухомості для Комітента 1, придбати 0,555 частини об'єкту нерухомості для Комітента 2, придбати 0,278 частини об'єкту нерухомості для Комітента 3, шляхом укладення договору про пайову участь у будівництві житлового будинку з третьою особою та передати цей об'єкт нерухомості комітентам в строки та порядку, згідно договору. Об'єктом нерухомості, придбання якого здійснюється комісіонером за дорученням комітентів, є офісне приміщення, загальною площею 94,87 кв.м, яке знаходиться у підвальному приміщенні в районі забудови вул. П.Орлика-Бельведерська-Короля Данила у житловому будинку АДРЕСА_1 (п. 2.1. договору).

Загальна ціна об'єкту нерухомості становить 479 093,50 грн (п.п. 3.1.1. договору). Згідно п. 3.6. договору для виконання доручення щодо придбання об'єкту нерухомості Комітенти зобов'язані передати Комісіонеру грошові кошти у розмірі, встановленому п. 3.1. При цьому п. 3.6.1 договору передбачено, що кожний комітент в межах своєї частки вносить суму, визначену п. 3.1. договору, щомісяця рівними долями протягом 7 місяців згідно графіку сплати, але в будь-якому разі не пізніше моменту здачі в експлуатацію житлового будинку, передбаченого договором про участь у будівництві.

Згідно п. 6.1. договору комісійна плата Комісіонера становить 1 % від ціни об'єкту нерухомості, передбаченої п. 3 договору та вважається включеною у загальну вартість об'єкту нерухомості, передбаченої п. 3.1. договору. За невиконання чи неналежне виконання своїх обов'язків по договору сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору комісії № 27-Л від 26.12.2005 року він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань, що випливають з умов договору. Комісіонер має право розірвати цей договір в односторонньому порядку у випадку порушення Комітентами строків, передбачених п.п. 3.6.1., 3.6.2 договору, понад 30 календарних днів, про що повинен письмово повідомити Комітентів (п. 12.1. договору).

На час укладення договору комісії № 27-Л від 26.12.2005 року генеральним директором ТОВ «Новекс» був відповідач ОСОБА_2

Відповідно до довідки № 228 від 02.10.2006 року, виданої ТОВ «Новекс» ОСОБА_5, розрахунок по договору комісії № 27-Л від 26.12.2005 року проведено ним у повному обсязі, сума внесених коштів становить 80008,62 грн, а згідно довідки № 226 від 02.10.2006 року, виданої ТОВ «Новекс» ОСОБА_6, розрахунок по цьому договору також проведено ним у повному обсязі, сума внесених коштів становить 265896,89 грн.

На виконання п. 1.1. договору комісії № 27-Л від 26.12.2005 року, ТОВ «Новекс» в інтересах Комітентів 28 грудня 2005 року уклала з ТОВ «Будівельна компанія «Люкс» (в особі директора ОСОБА_2) договір № 28-1/12/05 про пайову участь у будівництві житлового будинку - об'єкту будівництва офісного приміщення у підвальному приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1, загальною проектною площею 94,87 кв.м, згідно з яким ТОВ «БК «Люкс» було доручено виконувати функцію замовника будівництва (вчинити всі дії, необхідні для здійснення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію), а Комісіонер зобов'язався здійснити фінансування витрат на будівництво.

30 червня 2008 року ТОВ «Будівельна компанія ЛЮКС» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_9 уклали попередній договір № 05-О купівлі-продажу нежитлового приміщення у підвальному приміщенні, загальною проектною площею 85,20 кв.м, вартістю 460 620 грн, яке розташоване в мікрорайоні АДРЕСА_2, згідно якого сторони зобов'язуються в майбутньому, в обумовлений п. 6.1. попереднього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нежитлового приміщення на умовах і в порядку, визначених попереднім договором.

В той же день, 30.06.2008 року ОСОБА_5 (продавець 1), ОСОБА_6 (продавець 2), ОСОБА_2 (продавець 3) та ОСОБА_9 (покупець) уклали аналогічний попередній договір № 05-О купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно якого сторони зобов'язуються в майбутньому, в обумовлений п.6.1. попереднього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нежитлового приміщення на умовах і в порядку, визначених попереднім договором. Предметом попереднього договору є нежитлове приміщення, загальною проектною площею 85,30 кв.м, у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2. Згідно п. 1.3. цього договору Продавець 1 згоден продати, а Покупець згоден купити 0,167 частини нежитлового приміщення, належної Продавцю 1; Продавець 2 згоден продати, а Покупець згоден купити 0,555 частини нежитлового приміщення, належної Продавцю 2; Продавець 3 згоден продати, а Покупець згоден купити 0,278 частини нежитлового приміщення, належної Продавцю 3, загальною вартістю 460 620 грн.

Як видно з п. 1.1. договору комісії № 27-Л від 26.12.2005 року частки придбання комісіонером в інтересах та за рахунок комітентів: 0,167 частини об'єкту нерухомості для Комітента 1; 0,555 частини об'єкту нерухомості для Комітента 2; 0,278 частини об'єкту нерухомості для Комітента 3, шляхом укладення договору про пайову участь у будівництві житлового будинку з третьою особою, відповідають часткам продажі ОСОБА_5 (продавець 1), ОСОБА_6 (продавець 2), ОСОБА_2 (продавець 3) покупцю ОСОБА_9 частин нежитлового приміщення у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 за попереднім договором № 05-О від 30.06.2008 року.

Сторони визнали, що об'єкт нерухомості, придбання якого здійснювалося комісіонером за дорученням комітентів по договору комісії № 27-Л від 26.12.2005 року, є тим нежитловим приміщенням у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2, на купівлю-продаж якого укладено попередні договори № 05-О від 30.06.2008 року між ТОВ БК «ЛЮКС» в особі ОСОБА_2 і ОСОБА_9, а також між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_9

30 червня 2010 року директор ТОВ БК «Люкс» ОСОБА_2 надіслав листа за № 31 ОСОБА_9, яким підтвердив, що попередній договір № 05-О від 30.06.2008 року, укладений між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на підвальне приміщення є фактичним договором переуступки майнових прав на користь ОСОБА_9, у зв'язку з чим дирекція ТОВ БК «Люкс» як замовник і власник будівництва підтверджує факт готовності оформити вищевказану нерухомість на його користь (т. 1 а. с. 50).

Згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 16.12.2011 року, відповідно до попереднього договору № 06-О від 30.06.2008 року та договору комісії № 27-Л будівельна компанія «ЛЮКС» в особі директора ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_9 прийняв нежитлове приміщення (офіс в підвальному приміщенні) площею 85,30 кв.м, по АДРЕСА_2, претензій до комісіонера щодо нежитлового приміщення не має (т. 1 а. с. 74).

28 грудня 2011 року інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію ТОВ БК «Люкс» про готовність об'єкта до експлуатації - житлового будинку з приміщеннями громадського призначення № 21 (по генплану) в мікрорайоні в межах вулиць К.Данила - П.Орлика - Бельведерської в м. Івано-Франківську (об'єкта нерухомості за договором комісії № 27-Л) (т. 1 а. с. 85-87). Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 12.04.2012 року житловому будинку з приміщеннями громадського призначення (замовник ТОВ БК «Люкс») присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_2.

На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Івано-Франківської міської ради від 10.07.2012 року, ОСОБА_9 є власником нежитлового приміщення, загальною площею 85,2 кв.м, по АДРЕСА_2 (т. 2 а. с. 19).

Таким чином ОСОБА_9 отримав свідоцтво про право власності на об'єкт будівництва до виникнення спору про розірвання договору комісії, предметом якого був цей об'єкт.

Заявою про застосування строку позовної давності у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ТОВ «Новекс» про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва директор ТОВ «Новекс» ОСОБА_2 визнав факт набуття Комітентами права власності на об'єкт незавершеного будівництва за договором комісії № 28-Л від 26.12.2005 року і виконання Комісіонером умов цього договору (т. 1 а. с. 166-167).

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 ствердив, що він свідомо не сплачував кошти за договором комісії, оскільки предмет цього договору - офісне приміщення був проданий іншій особі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Новекс» не доведено такої підстави для розірвання договору комісії, як істотне порушення відповідачами цього договору, оскільки істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення відповідачами договору комісії, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази наявності шкоди як у вигляді реальних збитків, так і упущеної вигоди ТОВ «Новекс» (генеральним директором якого в той час був відповідач ОСОБА_2); позивачем не доведено такий розмір шкоди, який не дозволяв би йому отримати очікуване при укладенні договору, а також істотної різниці між тим, на що він мав право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він зміг отримати.

Також, позивачем не було доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання договору на вимогу заінтересованої сторони, які давали б суду першої інстанції підстави дійти висновку про розірвання договору комісії № 28-Л від 26.12.2005 року на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Крім того, в порушення вимог ст. 214 ЦПК України суд, застосувавши до спірних правовідносин норми ст. 652 ЦК України, допустив порушення принципу диспозитивності та вимог ст. 119 ЦПК України, фактично змінивши підстави позову, які відповідно до ст. ст. 11, 31, 215 цього Кодексу не може змінити без згоди позивача, оскільки такими підставами останній не обґрунтовував свої вимоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки підстав, з якими закон пов'язує розірвання договору не встановлено, та позивачем не доведено.

За таких обставин, ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Новекс».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про розірвання договору, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.