АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1909/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКачана О. В.
суддівВініченка Б. Б. , Фетісової Т. Л.
при секретаріВосколович-Литвин Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, КП "Черкаське обласне об'єднане БТІ"про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину, скасування їх реєстрації,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину, скасування їх реєстрації. Позов мотивував тим, що при розгляді в Черкаському районному суді цивільної справи за його позовом до Червонослобідської сільської ради про визнання права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 16.03.2015 року йому стало відомо про існування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5.12.1997 року на вказаний будинок виданого на ім'я його покійного брата ОСОБА_8 Згідно даного свідоцтва ОСОБА_8 на підставі заповіту від 1.07.1988 року успадкував все майно їх померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_9.

Свідоцтво про право власності від 16.09.1997 року видане ОСОБА_9 після її смерті, тому позивач вважає його незаконним та недійсним, в зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину від 5.12.1997 року видане державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 на ім.'я ОСОБА_9 теж є недійсним, тому просив суд реєстрацію вказаних свідоцтв скасувати.

Рішенням народного суду Черкаського району від 20 квітня 1971 року за ним , його матір'ю та колишньою дружиною ОСОБА_11 визнано право власності по 1/2 частині домоволодіння. Позивач сплатив ОСОБА_11 грошові кошти за виділену їй судом 1/2 частину домоволодіння, тому став власником 3/4 частин вказаного господарства. Позивач не знає яким чином і коли мати стала власником всього домоволодіння та про те, що вона заповіла все своє майно його брату В зв'язку з вказаними обставинами просив суд поновити строк звернення до суду та скасувати свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 видані на ім'я його матері та брата і скасувати право власності за ними на цей будинок.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_6подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню по наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини: рішенням народного суду Черкаського району від 20 квітня 1971 року проведений розподіл колгоспного двору в с. Червона Слобода Черкаського району в якому проживала мати позивача -голова колгоспного двору ОСОБА_9 та позивач зі своєю дружиною ОСОБА_11 та їх двома дітьми. Дружині з дітьми та позивачу з його матір'ю вказаним рішенням суду було виділено по 1/2 частині спірного домоволодіння. В ході виконання вказаного рішення суду позивач колишній дружині ОСОБА_11 за виділену їй рішенням суду 1/2 частину колгоспного двору сплатив грошові кошти. Наказом директора радгоспу ім. Леніна № 124 с. Червона Слобода Черкаського району від 11.12.1982 року позивачу з присадибної ділянки матері було виділено 0,08 га для будівництва нового будинку. Відповідно по господарської книги №9 Червонослобідської сільської ради Черкаського району за 1983 - 1985 роки та довідки сільської Ради від 12.03.2015 року № 312/02-9 мати позивача - ОСОБА_9 була зареєстрована та являлась власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, суспільна група господарства - колгоспний двір. Позивач на даний час є власником та зареєстрований разом з дружиною та двома синами в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2. 1.07.1988 року ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала заповіт яким все своє майно своєму синові ОСОБА_8 - батькові відповідача по справі.. Заповіт був посвідчений секретарем Червонослобідської сільської Ради і на даний час не скасований. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_9 подавала заяву про видачу їй свідоцтва на право індивідуальної власності на належний їй жилий будинок, а позивач такої заяви не подавав, так як виділився з даного господарства суспільної групи колгоспний двір в 1982 році і на час оформлення права власності на будинок він в 1996-1997 р.р. був власником окремого будинку по АДРЕСА_2 де проживав разом із сім'ю, про що свідчать дані господарських книг Червонослобідської сільської Ради за 1983-1995 р.р.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Той факт, що позивач разом із своєю матір'ю були співвласниками майна колгоспного двору визнаний судом, підтверджується наявним у справі доказами і сторонами не оспорюється.

Позивачем не враховано, що з 15.04.1991 року після прийняття Закону України "Про власність", було ліквідовано поняття "колгоспний двір". Всі колишні члені колгоспних дворів на протязі встановленого ЦК УРСР від 1963 року трьохрічного строку позовної давності з дня ліквідації колгоспних дворів, могли заявити в установленому законом порядку свої права на майно колишнього колгоспного двору.

Позивач ОСОБА_6 до 2015 року не заявляв таких прав і відповідно до норм ЦК УРСР від 1963 року втратив право на майно колишнього колгоспного двору за спливом строку позовної давності на пред'явлення такої вимоги.

Оскільки позивач не заявляв про свої права на майно, інший співвласник, ОСОБА_9, за свого життя звернулася із відповідною заявою до Черкаської РДА про намір отримати у власність майно колишнього колгоспного двору. Видача свідоцтва на право власності після смерті заявниці ОСОБА_9 не порушує прав позивача на майно, оскільки на той час він таке право втратив.

Таким чином спір між сторонами - чи вибув позивач із колгоспного двору в 1982 році чи продовжував там проживати до 1997 року не має значення для висновків суду першої інстанції про факт втрати ним права на майно цього двору і на висновок суду про відмову в позові в цілому.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ЦК УРСР від 1963 року, ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, КП "Черкаське обласне об'єднане БТІ" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину, скасування їх реєстрації відхилити, рішення суду залишити без змін.

Ухвала колегії та рішення суду набувають законної сили з моменту проголошення ухвали та можуть бути оскаржені в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :