441/1514/14-ц 2/441/19/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2015 року Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Українець П.Ф.

з участю секретаря Боднар Ю.М.

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городок справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Львівської обл. ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, -

встановив :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 26.08.2014р. звернулись із позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки на вул. Окружна,26 в с. Андріянів Городоцького р-ну Львівської обл., що укладений 01.04.2014р. між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 271 мотивуючи тим, що ОСОБА_7, який помер 17.06.2014р., з дитинства хворів, тривало лікувався у невролога, недієздатним не визнавався, до 2002р. ним опікувались батьки, а далі, до червня 2014р. йому надавала допомогу соціальний працівник, за три місяці до смерті ОСОБА_7, внаслідок хвороби, не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

В суді ОСОБА_4 висловилась на підтримку заявлених вимог, також пояснила, що ОСОБА_7, незважаючи на свою неосвіченість, 01.04.2014р. міг сам підписати договір дарування, а підписання такого іншою особою, дає підстави сумніватись у його дійсності. Просить позов задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, його представник - ОСОБА_1 вимоги підтримав, покликаючись на мотиви позову, також пояснив, що договір дарування ОСОБА_7 ОСОБА_5 01.04.2014р. житлового будинку на вул. Окружна, 26 в с. Андріянів Городоцького р-ну Львівської обл. та земельної ділянки площею 0,1977га суперечить положенням ст. 203 ЦК України, оскільки волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, у договорі не зазначено строку (терміну) його виконання, що означений договір підписаний іншою особою, просить позов задовольнити.

ОСОБА_5 позову не визнала, пояснила, що з 1998р. проживали із ОСОБА_7 однією сімєю, вели господарство, що ОСОБА_7 був письменним, він ініціював укладення договору дарування 01.04.2014р. і реєстрацію одруження 06.05.2014р., що ОСОБА_7 мав тремор рук, тому при посвідченні 01.04.2014р. договору дарування, підпис від його імені вчинено іншою особою. Просить у позові відмовити.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 просить відмовити в позові за безпідставністю, оскільки договір дарування будинку і земельної ділянки від 01.04.2014р. за реєстровим № 271 укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 відповідає волі дарувателя і складений з дотриманням всіх вимог щодо його форми та посвідчення.

Приватний нотаріус ОСОБА_6 висловилась на відмову у позові, мотивуючи тим, що при посвідченні 01.04.2014р. договору дарування вона встановила особу ОСОБА_7, його дієздатність перевірила, останній самостійно перечитував договір, жодних претензій до його змісту не мав, але через хворобу рук їх тремтіння, на прохання ОСОБА_7 підпис у договорі виконала ОСОБА_8

Заслухавши сторони, представників, третю особу, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у позові.

Так, за положеннями ст. 3 ч. 1, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.ст. 209, 210 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положенням п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

Із пояснень сторін, із матеріалів справи (а.с.18-24,82) убачається, що позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також покійний ОСОБА_7 є рідними (брати і сестра), що після смерті їх батьків у будинку на вул. Окружна, 26 в с. Андріянів Городоцького р-ну Львівської обл. залишився проживати і до смерті проживав ОСОБА_7

З оглянутих у судовому засіданні інвентаризаційної справи № 92, із копій свідоцтв про право власності на нерухоме майно (а.с.85,90) убачається, що ОСОБА_7 був власником житлового будинку № 26 по вул.Окружна в с.Андріянів Городоцького району Львівської області та земельної ділянки площею 0,1977 га кад. № :10:002:0022, призначеної для його обслуговування.

Із пояснень сторін та матеріалів справи (а.с.39,63,80-81) видно, що 01.04.2014р. ОСОБА_7 уклав із ОСОБА_5 договір дарування вищеозначених житлового будинку і земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської обл. ОСОБА_6 за реєстровим № 271, а 06.05.2014р. зареєстрував із Загарій шлюб у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 96. Помер ОСОБА_7 - 17.06.2014р.

Позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 01.04.2014р. укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 був інвалідом дитинства ІІ-ої групи внаслідок перенесеного ним у шестимісячному віці менінгоенцефаліту у вигляді спастичного тетрапареза з вираженим порушенням функцій усіх кінцівок, мав церебральний параліч, а тому не закінчив жодного навчального закладу, не вмів писати і читати, лише згодом навчився ставити власний підпис, фактично був розумово відсталим, а відтак не розумів значення такого договору та його наслідки, що через перенесені операції на онкологічне захворювання і комплекс хіміотерапій став безвольним і тому волевиявлення на вчинення означеного правочину не мав, при укладенні договору дарування належного йому нерухомого майна, він не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Між тим, із довідки № 135 від 26.03.2014р. виконавчого комітету Комарнівської міської ради Городоцького р-ну Львівської обл. та інших матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав у належному йому на праві власності житловому будинку на вул. Окружна, 26 в с. Андріянів Городоцького р-ну Львівської обл. (а.с.82,85).

Із оглянутої в судовому засіданні лікарсько-трудової експертної справи № 5372, із довідок серії ЛВВ-К-82 № 032422 лікарсько-трудової експертної комісії м. Львова та № 15 від 07.03.2008р. Комарнівської міської лікарні Городоцького р-ну Львівської обл. убачається, що ОСОБА_7 неодноразово проходив огляд лікарсько-трудовою експертною комісією на предмет визначення ступеню втрати працездатності як інвалід дитинства з діагнозом «залишкові явища перенесеного в дитинстві енцефаліту з різким порушенням координації рухів. Гіпертонічна хвороба Іст.», що через хворобу мав тремор рук, з 02.12.1986р. визнаний інвалідом дитинства ІІ-ї групи безстроково (а.с.83,120).

З довідки Комарнівської міської лікарні Городоцького р-ну Львівської обл. № 21 від 26.09.2014р. (а.с.107) убачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 житель с. Андріянів був на диспансерному спостереженні у Комарнівській поліклініці з приводу стійких залишкових явищ перенесеного у дитинстві менінгоенцефаліту у вигляді спастичного тетрапарезу з вираженим порушенням функцій всіх кінцівок. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз СН ІІ А ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. ризик високий.

Із довідки Комарнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городоцької районної ради Львівської обл. № 29 від 07.10.2014р. (а.с.108) та пояснень сторін у суді видно, що ОСОБА_7 відповідно до записів у книзі обліку учнів, навчався до пятого класу в Андріянівській семирічній школі з 1953р. по 1959р.р., цей факт позивачами в суді не заперечується.

Про те, що ОСОБА_7 закінчив 5-ть класів, погано пересувався через перенесений у шестимісячному віці менінгоенцефаліт, видно також із оглянутої у судовому засіданні індивідуальної карти амбулаторного хворого № 247(246) поліклініки м. Комарно Городоцького району Львівської обл.

З оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи № 103067, із повідомлення № 5055/03 від 07.10.2014р. Управління пенсійного фонду України в Городоцькому р-ні Львівської обл. (а.с.106) видно, що ОСОБА_7 з 21.02.1986р. призначено пенсію по інвалідності, з 05.03.2008р. він отримував пенсію по втраті годувальника, 01.07.2014р. виплату пенсії припинено у звязку із смертю.

Із повідомлення директора Городоцького районного територіального центру соціального обслуговування Городоцької райдержадміністрації № 261 від 02.10.2014р. з додатками (а.с.69-77) убачається, що ОСОБА_7 1945р.н. з 01.11.2002р. по 12.06.2014р. перебував на обслуговуванні у територіальному центрі, обслуговувався через соціального працівника ОСОБА_8, що 12.06.2014р. він знятий з обслуговування відповідно до заяви про опіку над ним дружиною - ОСОБА_5

З пояснень сторін у суді, медичних карток стаціонарного хворого № 4090, № 5516, № 7127 та довідок Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру видно, що ОСОБА_7 знаходився на лікуванні у відділенні патології мяких тканин з 13.06.2012р. по 03.07.2012р. із клінічним діагнозом «Са шкіри лівої підключичної ділянки ст.ІІ л. гр.ІІ» по причині видалення 15.06.2012р. пухлини з пластикою місцевими тканинами, з 06.08.2013р. по 17.09.2013р. повторно госпіталізований з діагнозом «С-r шкіри плечового поясу зліва ст.ІІ кл. гр. ІІ» - рецидив, а 15.08.2013р. йому проведена операція з видалення рецидиву з лімфаденектомією шийних, надключичних л/в зліва, абляція оксілярної ділянки зліва, 11.10.2013р. йому чергово проведено операцію з видалення пухлини.

Згідно повідомлення в.о головного лікаря КЗ ГРР «Городоцька ЦРЛ» № 992 від 19.09.2014р., ОСОБА_7 з 2012р. числився на «Д» обліку в онколога з діагнозом : «Са надключичної ділянки зліва» (а.с. 61).

Окрім цього, як убачається із змісту вищеозначених медичних карток стаціонарного хворого Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру, ОСОБА_7 за час лікування ознак психічного розладу не виявляв, поведінка хворого охарактеризована як адекватна обставинам, ним опікувалась ОСОБА_5

Із висновку посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 11 від 24.03.2015р. (а.с.192-210) видно, що при житті ОСОБА_7 мав психічне захворювання, яке не впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на часі укладення договору дарування 01.01.2014р., також на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах він не числився, за медичною допомогою до лікарів психіатрів та наркологів не звертався, означеними спеціалістами не оглядався, що має підтвердження довідками поліклініки КЗ ГРР «Городоцька центральна районна лікарня» (а.с.160-164), іншою медичною документацією, яка досліджувалась в судовому засіданні, та поясненнями сторін у суді.

Отже, аналізуючи вищенаведені докази, суд критично оцінює твердження представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в суді про те, що ОСОБА_7 був неосвіченим, розумово відсталим, з дитинства слабовольним, а внаслідок перенесених операцій на онкологічне захворювання і комплексу хіміотерапії - безвольним взагалі.

Суд критично оцінює покликання представника позивача ОСОБА_1 про те, що волевиявлення ОСОБА_7 на часі укладення 01.04.2014р. договору дарування нерухомого майна не відповідало його внутрішній волі і не було вільним, що на момент вчинення означеного правочину, останній не міг керувати своїми діями спрямованими на безоплатну і безповоротну передачу ним у власність відповідачці його житлового будинку та земельної ділянки, з огляду на наступне.

Так, відповідно до висновку посмертної комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 11 від 24.03.2015р. (а.с.192-210) ОСОБА_7 при житті мав психічне захворювання яке не впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період укладання договору дарування 01.04.2014р. Окрім цього, у ОСОБА_7 в цей час були відсутні будь-які інші психічні розлади в т.ч. і обумовлені пухлиною надключичної ділянки зліва, що могли б вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними.

Суд бере до уваги вищеозначений висновок експертизи, оскільки він ґрунтується в т. ч. на поясненнях сторін і свідків у судовому засіданні щодо психічного здоровя ОСОБА_7, його бажання подарувати, а ОСОБА_5 прийняти в дар належне йому нерухоме майно. Цей висновок узгоджується з іншими матеріалами справи, відповідно до яких ОСОБА_7, який помер 17.06.2014р. не страждав психічним розладом здоровя, який міг би вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними, що його волевиявлення розпорядитись майном на користь відповідачки було вільним і відповідало його внутрішній волі, що на часі укладення 01.04.2014р. договору дарування будинку та земельної ділянки ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними і бажав настання правових наслідків, що обумовлені договором.

Про те, що за життя ОСОБА_7 мав намір і бажав залишити належне йому майно відповідачці ОСОБА_5 свідчить також заповіт від 12.02.2009р., посвідчений секретарем Кліцьківської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. у присутності свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10, згідно якого ОСОБА_7 на випадок своєї смерті все майно, де б воно не знаходилось і де б воно не було і взагалі все те на що він буде мати право, заповів ОСОБА_5 (а.с.122).

Із змісту довіреності від 12.11.2013р., посвідченої секретарем Кліцьківської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. у присутності свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 також видно, що за життя ОСОБА_7 довіряв відповідачці, доручав їй вести усі його справи і представляти його інтереси в усіх державних органах, підписуватись за нього і виконувати всі дії повязані із цим дорученням (а.с.123).

Про те, що за життя ОСОБА_7 не страждав психічними розладами здоровя, які могли б вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними, що волевиявлення розпорядитись належним йому майном на користь відповідачки було вільним і відповідало його внутрішній волі і на період укладення 01.04.2014р. договору дарування будинку та земельної ділянки ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, свідчить і той факт, що за життя ОСОБА_7 недієздатним не визнавався, для захисту майнових прав опікунство над ним не встановлювалось, у лікарів психіатра та нарколога не спостерігався (а.с.160-164).

Твердження представника позивача ОСОБА_1 про те, що оспорюваний договір дарування нерухомого майна від 01.04.2014р. суперечить нормам ЦК України, оскільки не містить визначеного строку (терміну) передачі майна дарувальником обдарованій, суд оцінює як необґрунтовані з огляду на таке.

Із змісту договору дарування будинку та земельної ділянки від 01.04.2014р. (а.с.80-81) убачається, що ОСОБА_7 «даруватель» зобовязується передати, а ОСОБА_13 «обдарована» зобовязується прийняти у дар житловий будинок № 26 по вул. Окружна в с. Андріянів Городоцького району Львівської області та земельну ділянку площею 0,1977га призначену для його обслуговування. Згідно ст. 722 ЦК України право власності на житловий будинок у ОСОБА_13 виникає з моменту прийняття дарунку, а земельної ділянки з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 ЗК України).

За положенням ч. 1 і ч. 4 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Про те, що ОСОБА_7 01.04.2014р., після укладення договору дарування передав, а ОСОБА_13 прийняла документи, що посвідчували право власності дарувальника на житловий будинок та земельну ділянку, окрім пояснень в суді відповідачки, видно також із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких приватний нотаріус ОСОБА_6 у день посвідчення 01.04.2014р. договору дарування, зареєструвала право власності на будинок і земельну ділянку за ОСОБА_5 (а.с.43-44).

Відповідно до п. 6 ОСОБА_11 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5, у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Із змісту договору дарування будинку та земельної ділянки від 01.04.2014р. убачається, що такий укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, що у звязку з хворобою рук ОСОБА_7 за його дорученням та в присутності дарувальника і нотаріуса, текст договору підписано ОСОБА_8 Особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено.

Перевірка на здатність особи власноручно підписати правочин, заяву або інший документ, як на це вказує представник позивача ОСОБА_1, не входить у повноваження нотаріуса і чинним законодавством України не передбачена.

Про те, що ОСОБА_7 мав хворобу рук, окрім іншого, свідчать довідка № 15 від 07.03.2008р. ЛКК Комарнівської міської лікарні Городоцького р-ну Львівської обл. (а.с.83), записи в індивідуальній картці амбулаторного хворого № 247 поліклініки м. Комарно про перенесений ним у шестимісячному віці менінгоенцефаліт у вигляді спастичного тетрапареза, більш вираженого в нижніх кінцівках, з виразними порушеннями функцій всіх кінцівок, внаслідок чого з 02.12.1986р. він визнаний інвалідом дитинства ІІї групи безстроково, непрацездатний (а.с.120).

За наведеного, покликання позивачів та представника про те, що у нотаріуса договір безпідставно підписала інша особа, оскільки ОСОБА_7 хвороби рук не мав і при бажанні укласти 01.04.2014р. оспорюваний правочин, міг проставити у ньому свій підпис, суд оцінює, як не обгрунтовані.

Отже, ураховуючи те, що договір дарування будинку та земельної ділянки від 01.04.2014р. між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 укладений у відповідності до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст.203 ЦК України), посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6 з додержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення, а також щодо форми і змісту, підстав для визнання його недійсним з мотивів наведених позивачами у позові та у суді, немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, відповідно до положень ст. 154 ЦПК України, скасовує заходи забезпечення позову вжиті по справі ухвалою суду від 18.09.2014р.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 159, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Львівської обл. ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування будинку та земельної ділянки від 01.04.2014р. укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6 за реєстром №271 відмовити, за необґрунтованістю вимог.

Заходи забезпечення позову заборону ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо набуття чи зміни права власності, відчуження, передачу в оренду чи користування житловим будинком на вул. Окружна, 26 в с. Андріянів Городоцького р-ну Львівської обл. та земельною ділянкою кад. №:10:002:0022 призначеною для будівництва і обслуговування вищеозначеного будинку, господарських будівель і споруд, що вжиті за ухвалою суду від 18.09.2014р. скасувати.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я ОСОБА_14