Справа № 465/1302/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/569/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Брикайло М.В.

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом у якому на підставі ст.ст.69,70,71, 72 СК України просила визнати за нею та ОСОБА_2 право власності на ? частину:

квартири АДРЕСА_1;

автомобіля «Hundai Tucson», 2007 року випуску.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_7 на 1/2 частину автомобіля «Hundai Tucson».

Визнано право власності за ОСОБА_2 3/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля «Hundai Tucson».

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6

В апеляційній скарзі посилається на те, що її довіритель 11 липня 2006 року відчужив за 191 900 гривень належну йому на праві особистої власності однокімнатну квартиру по АДРЕСА_6, натомість, за виручені кошти, 14 липня 2006 року, придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 27 200 гривень.

Залишок коштів від продажу однокімнатної квартири по АДРЕСА_6 використав на купівлю автомобіля «Hundai Tucson». у 2007 році. Таким чином, квартира і автомобіль не є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, відтак поділу не підлягають.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітну.

Як зазначено у ст.61 СК України, об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Розірвання шлюбу, відповідно до ст.68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Згідно ч.ч.1,3 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка дружини і чоловіка є рівними.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування (ч.3 ст.70 СК України).

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання.

Судом та матеріалами справи установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року (а.с.4).

Від шлюбу у них, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився син ОСОБА_8 (а.с.5).

Спільне життя у сторін не склалося, відтак за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.9).

У період шлюбу, за договором купівлі - продажу від 11 липня 2006 року, ОСОБА_2 продав однокімнатну квартиру загальною площею 37,1 кв.м., житлова площа 19,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_6, яка належала йому на підставі договору дарування від 06 грудня 2003 року, громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Як убачається з умов договору (п.4), продаж квартири вчинено за 191 900 гривень, що на день укладення цього договору становило 38 000 доларів США (а.с.23).

Також за договором купівлі-продажу від 14 липня 2006 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_11 трьохкімнатну квартиру загальною площею 56,6 кв.м., житлова площа 35,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Продаж квартири, як зазначено у п.4 Договору, вчинено за 27 200 гривень (а.с.6).

За договором купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року №4635 ОСОБА_2 купив у ТзОВ «Дністер-Авто» автомобіль «Hundai Tucson», вартістю 148 600 гривень.

Таким чином, спірне майно було придбано відповідачем у період шлюбу з ОСОБА_12

З'ясовуючи джерело придбання спірного майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції на підставі пояснень сторін, показань свідків - маклера ринку нерухомості ОСОБА_13, та ОСОБА_14 (мати позивачки), копії розписки ОСОБА_15 від 14.07.2006 року (а.с.43), дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 купив дану квартиру за ринковою ціною - 854 800 гривень, що на той час еквівалентно 54 800 доларів США.

Відтак, доведеним є факт купівлі спірної квартири частково за належні особисто ОСОБА_2 кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_5 в сумі 38 000 США та частково за спільні кошти подружжя в сумі 16 800 доларів США.

Як зазначено у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно частинами 2,3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітну и доходу.

У 2006 році позивачка не могла мати самостійного заробітку, оскільки знаходилася по догляду за дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тому визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину спірної квартири спрямований, на захист інтересів дитини ОСОБА_8 і є справедливим відносно неї.

Що стосується поділу між сторонами автомобіля «Hundai Tucson», то такий обґрунтовано визнаний об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Відповідачем не доведено, що даний автомобіль був придбаний 03 квітня 2007 року за його особисті кошти.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.