Дата документу 01.12.2015
Справа № 501/4107/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 р. Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Ледньової Т.В.,

при секретарі Левицькій А.В., Куркудим В.М., Бабенко С.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника прокуратури ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллічівську Одеської області справу за позовом прокурора м. Іллічівська Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (третя особа приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, КП «Бюро технічної інвентаризації) про визнання угоди купівлі-продажу недійсною та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

31.08.2005 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 (т.1 а.с. 2-3).

Після вступу у процес прокуратури м. Іллічівська для представництва позивача (т. 1 а.с. 57) позовні вимоги були уточнені позовом прокуратури (т.1 а.с. 66-68, 182-184).

13.11.2005 р. було подано зустрічний позов ОСОБА_4, який було уточнено (т.1 а.с. 50-52, 52-а).

Справа розглядалась судами неодноразово (т.1 а.с. 235-239, 288-289, 336-337, т. 2 а.с. 278-282, 341-345, т. 3 а.с. 15-20).

Під час нового розгляду справи прокурором м. Іллічівська уточнено позовні вимоги 29.09.2015 р. (т.3 а.с. 178-181).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_3 та представник прокуратури м. Іллічівська підтримали позовні вимоги в редакції заяви на а.с. 178-181 т. 3, не визнали зустрічний позов, просять визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 16.08.2005 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6252, недійсним, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_1 не мала наміру та волевиявлення продавати своє житло і квартира вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі, 16.08.2005 р. ОСОБА_1 погано почувалася і підписала договір купівлі-продажу квартири, неправильно розуміючи природу правочину та умови угоди, оскільки була введена в оману третіми особами та вважала, що отримує грошовий переказ для квартирантів.

Відповідач ОСОБА_4 не визнала позовні вимоги про визнання угоди купівлі-продажу недійсною, просить задовольнити її зустрічний позов, а саме визнати дійсним вищезазначений договір, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_1 із вказаної квартири. В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_4 посилається на те, що на законних підставах набула права власності на спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу, що ОСОБА_1 мала намір, волевиявлення продати квартиру з метою придбання іншої квартири у м. Одеса, отримала особисто гроші, взяла на себе зобовязання звільнити квартиру в строк, встановлений п. 8 договору.

Треті особи та їх представники до суду не зявились, надавши неодноразові письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутності (в т.ч. а.с. 28, 51, 73, 166, 176, 192, 232, 233 т. 3).

Третя особа ОСОБА_5 також надала письмові пояснення (т. 3 а.с. 174, 177), із яких слідує, що підтримує пояснення, надані 06.04.2007 р. (а.с. 155-158 т. 1), згідно яким угода була посвідчена нею з дотриманням вимог діючого законодавства, що на її запитання ОСОБА_1 підтвердила, що продає квартиру з метою придбання іншого житла в м. Одеса.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини.

16.08.2005 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4І укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6252 (а.с. 9, 80-81 т. 1).

Із висновків судово-психіатричної експертизи на а.с. 160-174 т. 1, а.с. 143-153 т. 3 слідує, що у момент укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 на будь-який психічний розлад не страждала і за своїм психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що у момент укладання договору 16.08.2005 р. ОСОБА_1 будь-яких порушень психічної діяльності, які б вплинули на її здатність правильно сприймати, запамятовувати та відтворювати факти, що мають значення для справи не виявляла.

Згідно висновку судового експерта-психолога (а.с 152 об.-153 т.3) емоційний стан ОСОБА_1 під час укладання угоди 16.08.2015 р. не виходив за межі норми, однак такі її індивідуальні-особистісні риси як довірливість, чуйність, емотивність, емпатія, позитивне ставлення до оточуючих, соціально-позитивні настанови та морально-етичні якості (чесність, порядність), а також неінформованість в юридичних питаннях, недостатня адаптованість до особливостей теперішнього суспільного життя, схильність переносити свої високі морально-етичні якості на особистості та поведінку інших людей сприяли її поведінці у ситуації 02.08.-16.08.2005 р.; ОСОБА_1 сприймала ситуацію 16.08.2005 р. як отримання грошового переказу та діяла відповідно своєму баченню ситуації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із ч. 1 ст. 216 ЦК України слідує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9 виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Згідно п. 8 вказаної Постанови відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 19 зазначеної Постанови відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Відповідно до п. 20 цієї Постанови на відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. А із п. 23 Постанови слідує, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо особа вчинила такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману та помилки.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що пояснення позивача у сукупності з висновком судової психолого-психіатричної експертизи (т. 3 а.с. 143-153) та доказами на а.с. 12, 27, 69-73, 74-79, 83-87, 202-203 т. 1 свідчать, що ОСОБА_1 неправильно розуміла природу правочину та вважала, що отримує грошовий переказ для квартирантів, тобто ОСОБА_1 помилилась щодо обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин позов прокурора м. Іллічівська в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 229, 230, 233 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов прокурора м. Іллічівська в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 16 серпня 2005 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6242, недійсним.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього.

Суддя