Справа № 187/1456/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"27" листопада 2015 р. смт Петриківка

27 листопада 2015 року Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Запари А.І., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора про тлумачення змісту заповіту, -

В С Т А Н О В И В :

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом про тлумачення змісту заповіту складеного ОСОБА_4, посвідченого Лобойківською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області 20 жовтня 2003 року за реєстровим № 271.

Згідно позовної заяви вказувала, що 28 лютого помер її рідний брат ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку, що розташований по вул.. Шевченка, 16 с. Лобойківка та земельного паю розміром 2,230 га, розташованого на території Лобойківської сільської ради Петриківського району.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого, дослівно: «все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що я буду мати по закону заповідаю: ? будинку, розташованого по вул. Шевченко, 16 своїй сестрі ОСОБА_1 повністю»

28 вересня 2015 року державний нотаріус видав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки складений заповіт має протиріччя, незрозумілості, викликає сумніви в його змісті, що викликає спір між спадкоємцями.

Позивачу не зрозуміло, чи спадкодавець заповів своїй сестрі все своє майно, а саме ? частини житлового будинку та земельний пай чи тільки ? частини житлового будинку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вважає, що зміст заповіту слід розтлумачити таким чином, що заповідач заповів їй все своє майно, а не лише ? частини житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_2 проти тлумачення заповіту не заперечував, однак вважає, що в тексті заповіту заповідач мав на увазі лише ? частини житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_3 просила справу розглянути на розсуд суду.

Представник третьої особи: Петриківська державна нотаріальна контора в судове в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, і це підтверджується матеріалами справи, 28 лютого помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.03.2015 року, актовий запис № 99, видане Відділом ДРАЦС Петриківського РУЮ у Дніпропетровській області.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого, дослівно та мовою оригінала: «все мое имущество, где б оно не было и из чего б оно не состояло и вообще все то, что я буду кметь по закону завещаю: ? будинку, розташованого по вул. Шевченко, 16 своїй сестрі ОСОБА_1 повністю»

Згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії від 28 вересня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки складений заповіт має протиріччя, незрозумілості, викликає сумніви в його змісті, що викликає спір між спадкоємцями.

Відповідно до ст.1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ж положень ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною ( сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Із зазначеного заповіту вбачається, що він складений на типовому бланку, про що свідчить примітка в низу заповіту про його виготовлення Царичанській типографії, тираж 500.

Текст заповідального розпорядження, а саме дослівно та мовою оригінала: «все мое имущество, где б оно не было и из чего б оно не состояло и вообще все то, что я буду кметь по закону завещаю:» відноситься до типового тексту заповіту. Однак далі іде текст, написаний від руки наступного змісту: «? будинку, розташованого по вул. Шевченко, 16 своїй сестрі ОСОБА_1 повністю».

Таким чином суд вважає, що зміст заповіту складеного ОСОБА_4, від 20 жовтня 2003 року слід розтлумачити таким чином, що ОСОБА_4 зробив розпорядження на випадок своєї смерті, заповівши своїй сестрі ОСОБА_1 ? будинку, розташованого по вул. Шевченко, 16 повністю, оскільки якщо б заповідач дійсно бажав заповісти все своє майно, після вищезазначеного типового тексту заповіту була б зазначена лише особа спадкоємця, а не опис конкретного майна щодо якого заповідач зробив своє розпорядження.

На підставі викладеного,ст.ст.213,1256 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора про тлумачення змісту заповіту задовольнити.

Розтлумачити зміст заповіту складеного ОСОБА_4, посвідченого Лобойківською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області 20 жовтня 2003 року за реєстровим № 271, таким чином, що ОСОБА_4 зробив розпорядження на випадок своєї смерті, заповівши своїй сестрі ОСОБА_1 ? будинку, розташованого по вул. Шевченко, 16 повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Караул