Справа № 308/6309/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
головуючої судді Сарай А.І.
при секретарі Шкіря І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2006 р. Від даного шлюбу мають двоє дітей: доньку Йозефіну, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім двох спільних з відповідачем дітей вона має дитину від першого шлюбу. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні і вихованні. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними виникали сварки і непорозуміння. Сімейні стосунки не підтримують та з грудня 2014 року відповідач проживає окремо від сімї. Причиною цього стало те, що відповідач зловживає спиртним, скандалить та може вдарити її. Така поведінка відповідача негативно впливає як на неї, так і на дітей. ОСОБА_2 не приймає ніякої матеріальної участі у житті сімї, не допомагає по господарству, не доглядає за дітьми. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, має нерегулярний, мінливий дохід. Строк для примирення просить не надавати, так як збереження шлюбу суперечить її та їх дітей інтересам. Просить розірвати шлюб, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею на її виховані та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно.
Позивачка в судове засідання не зявилася. Її представник подав до суду письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без участі позиваки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 , ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.
За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Відповідно до 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 5-7).
Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідачка сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не бажає з відповідачем спільно проживати.
Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні і вихованні у позивачки ОСОБА_1, що стверджується даними довідки виконкому Худлівської сільської ради Ужгородського району від 13.05.2015 р. за № 866 (а.с. 8).
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, постійного місця роботи не має і має тимчасові заробітки, що стверджується заявою позивачки.
Враховуючи наведене, суд вважає, що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів.
У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер та відсутність у нього інших утриманців. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 850 грн. щомісячно на кожну дитину.
Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 вересня 2015 року становить 1455 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину позивачка суду не надала.
Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.
Враховуючи, що діти сторін постійно проживають з позивачкою, а спору про їх подальше місце проживання не виникає, дітей слід залишити проживати з матірю ОСОБА_1
У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір у сумі 243.6 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 487.2 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 25, 56, 105, 110-112, 180, 182, 184 СК України суд,
Позов задовольнити частково.
Шлюб зареєстрований 18 лютого 2006 року у виконкомі Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатській області за актовим записом № 3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвати.
Дітей сторін доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати та на вихованні з матірю ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 850 (вісімсот пятдесят) гривень щомісячно на утримання кожної дитини, починаючи з 02 червня 2015 року і до їх повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_6 до спеціального фонду Державного бюджету України 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.