АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1360/13-ц 22-ц/774/200/К/15
Справа № 177/1360/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/200/К/15 суддя Приміч Г.І.
Категорія - 27 ( ІV ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа Георгійовича,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк " ПриватБанк " (далі - ПАТ КБ " ПриватБанк ") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначили те, що 05 травня 2006 року між ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1/284-МК за умовами якого остання отримала кредит на суму 25 000,00 дол.США під 16% річних, з кінцевим терміном погашення 05.05.2011 року. В забезпечення виконання кредитного договору, 05.05.2006р. між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

Оскільки боржником ОСОБА_5 зобов`язання належним чином не виконується, утворилась заборгованість за кредитним договором.

Уточнивши позовні вимоги, у липні 2013 року, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/284-МК від 05.05.2006р. у розмірі 22 092,99 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ " ПриватБанк " з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину договору купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ " ПриватБанк " всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ " ПриватБанк" про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку зі зняттям з реєстраційного обліку залишено без розгляду.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Так, суд не звернув уваги на те, що 29.09.2008 року та 03.12.2008 року боржник ОСОБА_5 здійснила часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що потягло за собою переривання строку позовної давності а отже саме і з 04.12.2008 року перебіг позовної давності починається заново, а спливає 04.12.2013р року, з урахуванням збільшеної сторонами позовної давності до 5 років. Позивач звернувся до суду 23.05.2013 року, тобто у межах строку позовної давності, з урахуванням її переривання, в враховуючи зазначене висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ " ПриватБанк ", та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1/284-МК про відкриття поновлювальної кредитної лінії на суму 25 000,00 доларів США під 16% річних з кінцевим терміном погашення 05 травня 2011 року (а.с. 12-13).

З метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 05 травня 2006 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

Сторони погодились, що вартість предмета іпотеки становить 150 000,00 гривень, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №10-555619 від 04.05.2006 року, його вартість становить 167 767,00 грн. (п. 10 договору іпотеки).

Згідно п. 3.3. цього Договору позичальник (ОСОБА_5) зобов'язалася щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами та нарахованими процентами, відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків (Додаток №1, який є невід'ємною частиною цього Договору). Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості позичальник зобов'язується здійснити не пізніше 25 квітня 2008 року (а.с. 14).

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором, станом на 17.04.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 2 765,08 доларів США, що за курсом НБУ 7.99 відповідно до службового розпорядження від 17.04.2013 року складає 22 092,99 грн., яка складається із:

- 1 544,50 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 1 220,58 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Пунктом 5.7. договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель (ПАТ КБ "ПриватБанк") має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Позивальником (ОСОБА_5) умов кредитного договору.

Станом на 17 квітня 2013 ОСОБА_5 допустила заборгованість за кредитним договором та у добровільному порядку її не погашає. Письмові вимоги Банку до позичалька і поручителя залишенні останніми без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови договору, проте позивачем пропущено строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені заявленого Банком позову, проте вважає за необхідне змінити мотиви відмови у його задоволенні.

Так, на час звернення до суду з позовом, ПАТ КБ"ПриватБанк", визначив заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором № 1/284-МК, у сумі 2 765,08 доларів США, яка складається із: 1 544,50 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 220,58 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, з чим погодився суд першої інстанції.

Проте, перевіривши правильність даних розрахунку, колегія суддів не може погодитись з розміром пені, яка підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором договором.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання .

Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

Заявляючи позов про стягнення пені в розмірі 1 220,58 доларів США, поза межами річного строку, позивач на вказане уваги не звернув, а суд першої інстанції погоджуючись з вказаним розміром пені, не врахував вимог закону, а саме того, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежуються останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13, яка згідно ст..306-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не може погодитись з заявленим розміром пені.

Представником Банку, суду апеляційної інстанції, надано довідку про розмір заборгованості по пені в межах річного строку, а саме з 17.04.2012р. по 17.04.2013р., яка дорівнює 270,31 доларів США.

Перевіривши, наданий позивачем розрахунок пені, в межах річного строку, перед їх зверненням до суду із позовом, колегія суддів погоджується з її розміром.

В межах річного строку пеня складає 270,31 доларів США., у зв'язку з чим, колегія суддів прийшла до висновку, що підлягає зменшенню розмір загальної суми заборгованості за кредитом, а саме до 1 814,81 доларів США., що в гривневому еквіваленті становить - 14500,33 грн., та яка складається з: 1 544,50 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом та 270,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з вимогами ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено єдину підставу відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як роз'яснено в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Отже, при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності необхідно враховувати співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна.

Пунктом 10 іпотечного договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 150 000,00 гривень, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №10-555619 від 04.05.2006 року, його вартість становить 167 767,00 грн.

Установлено, що заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором станом на 17.04.2014 становить 1 814,81 доларів США., а отже в даному випадку вартість житлового будинку в десять разів перевищує суму існуючої заборгованості.

При цьому, колегія суддів враховує, що вартість предмета іпотеки, зазначена у пункті 10 договору, є умовною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку та те, що реалізація предмета іпотеки у випадку примусового стягнення (виконавчий напис, судове рішення або у випадку досудового врегулювання спору, передбаченого цим договором) буде здійснюватися за цінами, що реально склалися на аналогічне предмету іпотеки майно на момент його реалізації.

Однак враховуючи, зазначене вартість житлового будинку, все рівно в декілька разів буде перевищувати розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 1/284 МК від 05.05.2006 року.

Отже враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на будинок. При цьому вважає, що це не завдасть збитків банку та є справедливим.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовив у задоволені позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів, змінюючи мотиви відмови у задоволені позову, зазначає наступне.

Так, у ч.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року №14, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи зазначене та дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що у задоволені позову слід відмовити, саме з підстав недоведеності позову, змінивши при цьому мотиви відмови у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року змінити в частині мотивів відмови у задоволені позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: