Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26 липня 2004 року відповідно до кредитного договору №б/н відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути із ОСОБА_4 заборгованість, яка станом на 30 квітня 2013 року, становить 33 774,57 грн та складається із: заборгованості за кредитом -8 498,77 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 23 191,30 грн, (фіксована частина) 500,00 грн та штрафу (процентна складова) - 1584,50 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача суму боргу за кредитним договором № б/н від 27 червня 2004 року в розмірі 33 774,57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій, встановивши належним чином фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшли до обгрунтованого висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором за ним утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Посилання ОСОБА_4 на неправильність здійсненого розрахунку заборгованості доводами касаційної скарги не спростовано, оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки ОСОБА_4 при подачі до суду першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення не заявляв про застосування до правовідносин строків позовної давності, а зробив таку заяву лише при поданні апеляційної скарги, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, правильно не застосував строк позовної давності.

Зазначений правовий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводикасаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук