Справа №591/6283/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/2200/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів за договором банківського рахунку, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 27 вересня 2012 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 009-18501-270912 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти, за умовами якого банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США № НОМЕР_2, а за двома договорами банківського вкладу з відповідачем від 08 жовтня 2014 року він передав банку 5048,71 доларів США та 480 доларів США із строком дії яких до 06 січня 2015 року. Станом на 06 січня 2015 року на рахунку у нього знаходились кошти в сумі 5639,57 доларів США, однак, не зважаючи на подані ним заяви від 05 січня 2015 року та від 06 січня 2015 року про видачу вказаної суми з каси банку з його поточного рахунку, відповідач грошові кошти 06 січня 2015 року не видав, а видав їх тільки 12 червня 2015 року.

Посилаючись на те, що грошові кошти за банківськими договорами були видані з порушенням строків, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення за період з 06 січня 2015 року по 12 червня 2015 року, як це передбачено п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», але не більше 10 відсотків суми переказу, а саме: у розмірі 563,50 доларів США, що було еквівалентно 12073 грн. 38 коп. станом на день подачі позову до суду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не враховано обставини того, що позивач просив стягнути пеню, в тому числі і за той період, коли ще не діяла тимчасова адміністрація банку, а саме: з 06 січня 2015 року по 02 березня 2015 року, тобто, в зазначений період банку не заборонялось задовольняти вимоги вкладників, а також не нараховувалась пеня, тому відмова суду у задоволенні вимог у повному обсязі є незаконною. Крім того, на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду взагалі не діяли обмеження, передбачені п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дія яких розповсюджувалась на час введення роботи тимчасової адміністрації, що також, на думку позивача, свідчить про те, що його позовні вимоги підлягали задоволенню у повному обсязі.

Позивач в апеляційній скарзі також звертає увагу на те, що суд безпідставно послався на п.3.21 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк», відповідно до якого у разі порушення банком термінів перерахування коштів за цими Правилами банк сплачує пеню з розрахунку облікової ставки НБУ, яка діяла на такий період, за кожний день прострочення, але не більше одного відсотка від простроченої суми, а не на п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки поняття «перерахування» і «видача» готівкових коштів з банківського рахунку не є тотожними, а позивач просив відповідача саме видати грошові кошти з каси банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 009-18501-270912 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти, за яким банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США № НОМЕР_2 (а.с.7).

Також 08 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу «Найкращий on-line» № 0196, за умовами якого позивач передав банку 5048,71 доларів США строком до 06 січня 2015 року під 9,5 % річних. Крім того, того ж дня, тобто 08 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Дякуємо за довіру-2» № 009-18510-081014, відповідно до якого він передав банку 480 доларів США строком до 06 січня 2015 року під 8% річних. Як зазначено у п.1.9. договору банківського вкладу № 0196 та п. 1.10. договору банківського вкладу № 009-18510-081014, укладених сторонами, про що йдеться у рішенні Апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року, вклад виплачується по закінченню строку його розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника за № НОМЕР_2 (а.с.11-13).

З виписки за операціями по картковому рахунку № НОМЕР_2 за період з 06 січня 2015 року по 30 січня 2015 року вбачається, що станом на 06 січня 2015 року на рахунку позивача знаходились кошти в сумі 5639,57 доларів США (5656,09 доларів США - 16,51 доларів США, зараховані як відсотки 30 січня 2015 року) (а.с.8).

05 січня 2015 року та 06 січня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявами про видачу з каси банку з його поточного рахунку вказані кошти в сумі 5635 доларів США готівкою, починаючи з 06 січня 2015 року, щоденно, в еквіваленті 15000 грн. на період до повної виплати йому коштів, посилаючись на закінчення терміну дії договорів банківського вкладу (депозиту) (а.с.9, 10). Проте, грошові кошти готівкою в еквіваленті 152459,55 грн. позивач отримав лише 12 червня 2015 року за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що вбачається із заяви на виплату переказу № від 12 червня 2015 року (а.с.14).

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3-х процентів річних в сумі 535 грн. 54 коп. залишено без змін відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року.

При цьому, суд виходив з того, що оскільки відповідач своєчасно не виконав зобов'язання за договором банківського вкладу про виплату позивачу належної йому грошової суми у передбачений договором строк, яка знаходилась на поточному рахунку позивача в банку, тому притягнув його до відповідальності у вигляді стягнення трьох процентів річних від нарахованої суми заборгованості за час до дня введення в банку тимчасової адміністрації.

Також суд апеляційної інстанції у рішенні від 13 серпня 2015 року вказав, що фактично відповідач порушив не терміни перерахування коштів за договором банківського вкладу, а зобов'язання про їх виплату позивачу.

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року за № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року, дію якої в подальшому було продовжено до 02 жовтня 2015 року включно. Постановою Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року відкликано банківську ліцензію АТ «Дельта Банк» та прийнято рішення про його ліквідацію (а.с.24-25, 26, 27, 28, 44).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався на його необґрунтованість, вказуючи, що нарахування та стягнення пені під час дії тимчасової адміністрації заборонено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також суд вважав такими, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зазначаючи, що Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк» передбачений інший розмір пені за порушення термінів перерахування коштів, а саме: з розрахунку облікової ставки Національного банку України, яка діяла на такий період, за кожний день прострочення, що не може перевищувати одного відсотка від простроченої суми, на що позивач не посилався.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч.ч.1, 3 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Також в ч.3 ст.1068 ЦК України йдеться про те, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Вимогами ст.1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Також у п.2.2 підписаного сторонами договору банківського рахунка від 27 вересня 2012 року визначено, що списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України та цим договором.

Крім того, положеннями п.п.3.1.1, 3.4.1, 3.4.2 укладеного між сторонами договору банківського рахунка закріплено, що банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком відповідно до чинного законодавства та умов цього договору.

В свою чергу, клієнт має право за допомогою картки отримувати готівкові кошти в касах банку та інших банків, пунктах видачі готівки і банкоматах за умови наявності коштів на рахунку у випадках, що передбачені чинним законодавством та при виконанні умов цього договору; робити перерахування коштів зі свого рахунку на інші власні рахунки та на рахунки інших осіб, проводити безготівкову оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу; вільно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку в межах наявного залишку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Згідно п.6.1 цього ж договору банківського рахунка за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (а.с.7).

Водночас, загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу встановлює Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні».

Зокрема, у п.32.2 ст.32 вказаного Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» йдеться про те, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

При цьому, вимогами п.8.2 ст.8 вказаного Закону зазначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Також положеннями п.1.24) ст.1 вказаного Закону визначено поняття «переказ грошей» - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Водночас, як передбачено п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Як вбачається з матеріалів справи, факт порушення відповідачем ПАТ «Дельта Банк» строків виконання доручення позивача ОСОБА_3 щодо видачі йому готівкових коштів за договором банківського рахунку від 27 вересня 2012 року за № 009-18501-270912 з каси банку доведений матеріалами справи, зокрема, заявами останнього від 05 та 06 січня 2015 року про видачу йому готівкових коштів з каси банку, заявою на виплату позивачу переказу лише 12 червня 2015 року, а також обставинами, встановленими рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року у цивільній справі, яке набрало законної сили, у якій брали участь ті ж самі сторони, щодо яких встановлені ці обставини, про що йдеться у ч.3 ст.61 ЦПК України.

Отже, обґрунтованими є доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь пені за порушення строків видачі йому коштів у готівковій формі в сумі 5639,57 доларів США за договором банківського рахунку. Однак, враховуючи, що з 03 березня 2015 року по 02 жовтня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію, тому на підставі вимог п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки за неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами, яким в даному випадку є позивач, колегія суддів дійшла висновку, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо часткового задоволення позову і стягнення на користь позивача пені за період з 06 січня 2015 року (тобто з дня звернення позивача до відповідача про видачу готівкових коштів з каси банку) і до 02 березня 2015 року (до дня введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк») включно, але про відмову у задоволенні іншої частини вимог позову про стягнення пені за решту періоду, тобто з 03 березня 2015 року до 12 червня 2015 року включно, враховуючи, що 12 червня 2015 року позивач отримав від банку вкладені кошти у готівковій формі.

При цьому, на думку колегії суддів, обґрунтованим є обраний позивачем розрахунок пені на підставі п.32.2 ст.32 вказаного Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», а саме: виходячи з розміру 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, оскільки позивач звернувся до відповідача саме з дорученням видати йому грошові кошти готівкою з каси банку, в той час, як п.3.21 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» у редакції, які діяли із змінами і доповненнями відповідно до Протоколу № 1 від 14 січня 2015 року, на які послався суд першої інстанції як на підставу для відмови в позові, передбачена пеня за порушення банком термінів перерахування коштів (а.с.35-39), під чим розуміється перерахування коштів зі свого рахунку на інші власні рахунки та рахунки інших осіб, як це випливає з п.3.4.1 договору банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти від 27 вересня 2012 року № 009-18501-270912.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що вказані Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» були затверджені рішенням ради директорів ПАТ «Дельта Банк» від 20 березня 2013 року (протокол № 14), тобто після укладення сторонами договору банківського рахунка від 27 вересня 2012 року за № 009-18501-270912.

Також необхідно врахувати доручення позивача про видачу грошових коштів з каси банку, а не про їх перерахування, звертаючи увагу на вимоги ч.3 ст.1068 ЦК України, в якій різняться поняття видача грошових коштів і їх перерахування.

Таким чином, пеня за прострочення строків видачі грошових коштів за договором банківського рахунку розраховується наступним чином: 5635 доларів США * 0,1% * 55 днів (з 06 січня 2015 року по 02 березня 2015 року) = 309,93 доларів США, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення апеляційним судом 7367 грн. 53 коп. (309,93 долара США * 2377,16 грн. за офіційним курсом гривні щодо долара США станом на 26 листопада 2015 року / 100).

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача пені за період з 06 січня 2015 року по 02 березня 2015 року з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, тому вказане рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків виконання розпорядження клієнта на видачу грошових коштів за договором банківського рахунку за період з 06 січня 2015 року по 02 березня 2015 року в сумі 309,93 доларів США, що еквівалентно 7367 грн. 53 коп. В іншій частині рішення суду щодо відмови у стягненні пені за період з 03 березня 2015 року по 12 червня 2015 року є законним і обґрунтованим, тому його необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати необхідно розподілити в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Так, позовні вимоги задоволено на 61% (7367,53 грн. * 100% / 12073,38 грн.).

Оскільки позивач станом на момент подачі позову до суду першої інстанції був звільнений від сплати судового збору на підставі п.17 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 148,60 грн. (243,60 грн. * 61%).

В той же час, на момент подачі апеляційної скарги позивача не було звільнено від сплати судового збору у зв'язку з набранням 01 вересня 2015 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ, тому ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2015 року його було зобов'язано сплатити судовий збір в сумі 267,96 грн. (а.с.66). Однак, враховуючи, що станом на день розгляду справи апеляційним судом позивач не надав доказів про сплату вказаної суми судового збору, тому пропорційно до задоволеної частини вимог з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 163,46 грн. (267,96 грн. * 61%), а з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 104,50 грн. (267,96 грн. * 39%) - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року в даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення строків виконання доручення клієнта на видачу грошових коштів за період з 06 січня 2015 року по 02 березня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 пеню за порушення строків виконання доручення клієнта на видачу грошових коштів за період з 06 січня 2015 року по 02 березня 2015 року в сумі 309,93 доларів США, що еквівалентно 7367 грн. 53 коп.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 148 грн. 60 коп., а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 163 грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 104 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -