ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7216/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в особі її законного представника ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_5 недійсним,

Встановив:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Оскільки вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не вказано посилання на докази щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_5 на підписання спірного заповіту, за умови, що саме на відсутність такого волевиявлення позивач також посилається в обгрунтуванні позовних вимог (що викладено у формі огульних припущень); не вказано обгрунтування та посилання на докази щодо конкретних хвороб ОСОБА_5 (її стану), внаслідок яких остання (згідно з огульними припущеннями позивача) не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними могла керувати; зміст позовних вимог викладено не конкретно щодо відсутності посилання на конкретну дату спірного заповіту, при цьому, відсутнє посилання на докази щодо його існування (крім огульних припущень позивача), в тому числі, щодо наявності відповідної відмови нотаріуса (та підстав такої відмови) у вчиненні відповідної нотаріальної дії на користь позивача (яка згідно з обгрунтуванням позову звернулась до нотаріуса з такою вимогою як спадкоємець ОСОБА_5.); відсутнє обгрунтування та посилання на докази щодо підстав звернення вимоги до ОСОБА_3 в особі її законного представника ОСОБА_4, а не безпосередньо до ОСОБА_3, то ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для виконання зазначених вимог.

При цьому, судом було зазначено посилання на вимоги ст.60 ЦПК України, якими встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, судом було враховано, що відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи, зокрема, вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі.

23 листопада 2015 року за вхідним №56906 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов Лист від 20 листопада 2015 року за підписом ОСОБА_6 на 2 арк. (з додатками зокрема у вигляді зміненої та доповненої позовної заяви за підписом ОСОБА_6.), який за своїм змістом містив додаткове обгрунтування, в тому числі, з посиланням на положення ст.55 та ст.124 Конституції України, яке відсутнє в інших заявах, в тому числі, в зміненій та доповненій позовній заяві, проте всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, до цього Листа від 20 листопада 2015 року не було долучено його копії для відповідача.

Так, відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Крім того, до вказаної заяви долучена фотокопія витягу з угоди про надання правової допомоги щодо повноважень адвоката ОСОБА_6 та фотокопія його ордеру, проте регламентований ст.ст.42, 119 ЦПК України перелік належних документів, які підтверджують повноваження представника особи у цивільному судочинстві, не передбачає можливості належного підтвердження відповідних повноважень представника шляхом надання фотокопії вказаного витягу та ордеру, оскільки у вказаному переліку імперативно визначено, що повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватись: «Ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору», або іншим документом, згідно з переліком таких документів, передбаченим ст.42 ЦПК України (щодо повноважень представника як звичайної фізичної особи). При цьому, ст.42 ЦПК України імперативно встановлює, що оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею (а не адвокатом), приєднуються до справи, проте заявником не було надано до суду оригіналів вказаних документів, визначених ст.42 ЦПК України і тому суддя був позбавлений можливості посвідчити копії з них.

Крім того, у тексті вказаної фотокопії витягу з угоди про надання правової допомоги містяться посилання на повноваження адвоката ОСОБА_6 щодо підписання відповідних заяв «про підготовлювані або вчинені по відношенню до Клієнта та/або його близьких родичів злочини та кримінальні проступки», а не позовних заяв.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: