Справа № 202/6030/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом та просить розірвати шлюб, в якому вона перебуває з відповідачем.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2013 року. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, різницю характерів та відсутністю любові та поваги один до одного, на даний час шлюбні відносини фактично припинені. З квітня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть і мають окремий бюджет.

07 серпня 2015 року відповідач подав через канцелярію Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зустрічну позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним шлюб між ним та ОСОБА_1, який зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 423.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначає, що під час шлюбу він дізнався, що його дружина хворіє на гепатит ОСОБА_3 він вважає, що його дружина знала про свою хворобу до вступу в шлюб, але не повідомила про це, тобто приховала тяжку хворобу, небезпечну для другого з подружжя.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним було обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Через канцелярію Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 подала письмові заперечення проти зустрічного позову, а також 26 жовтня 2015 року додаткові пояснення до заперечень, відповідно до яких просила суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої заперечення ОСОБА_1 вказує, що зустрічні позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, надуманими та безпідставними, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно хвора на гепатит С, а також, що вона була хвора до реєстрації шлюбу та знала про своє захворювання і навмисно приховала це від ОСОБА_2

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, тому у позивача за первісним позовом є всі підстави вважати, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 направленні на унеможливлення в майбутньому поділу майна, яке було нажито під час перебування їх у шлюбі, та яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Позивач за первісним позовом через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, також відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, а справу розглянути без її участі.

Відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, в судове засідання 26.10.2015 року ані він, ані його представник не зявилися, причин неявки не повідомили.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20 липня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 423.

Від шлюбу подружжя дітей не має.

Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено.

Подружні стосунки сторони припинили з початку травня 2015 року через відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів любові та поваги, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у звязку з чим примирення поміж ними неможливе.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Разом з тим, у сторін виник спір про поділ майна та позивач за первісним позовом окремо звернулася з позовом про поділ майна подружжя до суду, який розглядається Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою про визнання шлюбу недійсним задоволенню не підлягають, оскільки не було надано достатніх, належних та допустимих доказів про наявність хвороби гепатиту С у ОСОБА_1, а також про її наявність до реєстрації шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов про розірвання шлюбу необхідно задовольнити, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача зап первісним позовом на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 215, 218 ЦПК України і на підставі ст.ст.104-105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,зареєстрований 20 липня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 423 розірвати.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук