УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича, поданою представником Блонським В ячеславом Казимировичем, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. У забезпечення виконання основного зобов'язання 11 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки. Тому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 11 грудня 2006 року в сумі 417 863,55 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 грудня 2006 року № 0 в розмірі 417 863,55 грн, з яких заборгованість за кредитом - 2 021,22 грн, заборгованість за відсотками - 147 842,32 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року № 0 у сумі 408 533,17 грн, яка складається із тіла кредиту - 270 021,22 грн та процентів за користування кредитом - 138 511,95 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. - Блонський В.К. - просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_3 не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3, виходив із того, що на момент переходу права вимоги до позивача, тобто на 08 грудня 2011 року, первинний кредитор (ПАТ «УкрСиббанк») втратив право вимоги до поручителя, оскільки не пред'явив до неї позову до 27 травня 2011 року, а відтак право вимоги до ОСОБА_4 як поручителя у зобов'язанні не перейшло до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк».

Проте погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 11 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 28 679 дол. США зі сплатою % за користування кредитом за ставкою 12,3 % річних та терміном повернення до 11 грудня 2017 року (а. с. 6 - 11).

Додатковою угодою до вище вказаного договору про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2009 року № 1 сторони узгодили новий термін повернення кредиту - 10 грудня 2021 року - та визначили порядок його повернення шляхом сплати 13 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 303,66 дол. США (а. с. 15).

Додатковою угодою від 25 березня 2009 року № 2 сторони домовилися про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за користування кредитом (а. с. 17).

11 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 0/п (а. с. 18-19).

Станом на 10 квітня 2014 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 270 021 грн. 22 коп. та процентами за користування кредитом у сумі 138 511 грн 95 коп. (а. с. 74).

За загальними положеннями ЦПК України <nau://ukr/1618-15> на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1050>, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Визначення позики законодавцем зроблено у ст. 1049 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1049>, згідно з якою позика - це грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до п. 11.1 розділу 11 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки останній набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Тобто в п. 3.1 є конкретне посилання на основний договір про зобов'язання, строк дії якого визначений та відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Не можна також погодитися з обґрунтуванням суду щодо пред'явленої вимоги, оскільки в тексті відповідної вимоги, що надсилалась відповідачам, зазначено, що станом на 4 червня 2010 року за кредитним договором обліковується прострочена заборгованість, яка складає 1 223 доларів США 72 центів, в тому числі: 287,00 дол. США основного боргу, 936,72 дол. США просроченої заборгованості за процентами, що нараховані в період з 13 січня по 12 травня 2010 року.

Тобто, виходячи з тексту вимоги, первісний кредитор вимагав повернення тільки просроченої заборгованості, яку повинен був сплатити відповідач відповідно до графіка платежів, а не про повне дострокове погашення заборгованості, як зазначено в рішенні суду апеляційної інстанції.

Проте, задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК <nau://ukr/1618-15|st10> України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив, чи виникло у банку право звернення з вимогам про дострокове стягнення всієї суми кредиту. Крім того, не звернув уваги, що у пред'явленій вимозі зазначено не дострокова вимога, а повідомлення про прострочену заборгованість.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, у порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, не встановив дійсних прав та обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору.

Таким чином, судом апеляційної інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 343 <nau://ukr/1618-15|st343> - 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича, подану представником Блонським В ячеславом Казимировичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко А.В. Маляренко О.М. Ситнік