АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6134/15 Справа № 202/2733/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним посилаючись на те, що є іпотекодержателем майна за договором іпотеки, який був укладений раніше, ніж оскаржуваний договір. Свою згоду на укладання оскаржуваного договору позивач надала під впливом помилки з зв'язку з тим, що відповідач-2 ввів позивача в оману. Просила суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 30 жовтня 2014 року щодо квартири по АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що він надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти. В забезпечення боргових зобов'язань був укладений договір іпотеки. У зв'язку з тим, що порядок повернення грошових коштів порушений, то він бажає скористатись своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру по АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 30.04.2014 року; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру (а.с.15-16).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено (а.с.23-26).

В апеляційній скарзі (а.с.58-66) Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних та зустрічних позовних вимог, оскільки:

- суд розглянув справу з порушенням правил виключної підсудності, оскільки спірне майно знаходиться на території Бабушкінського району м. Дніпропетровська;

- судом не враховано наявність рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року, яким визнано право власності апелянта на спірну квартиру;

- спірне майно в першу чергу забезпечує вимоги апелянта за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору від 30 червня 2006 року;

- судовий збір за зустрічний позов сплачено не в повному обсязі;

- в порушення вимог ст.122 ЦПК України суд не направив копії зустрічної позовної заяви сторонам по справі, оскільки копії містяться в матеріалах справи;

- в матеріалах справи відсутні документи, підтверджуючи повноваження представника ОСОБА_3;

- укладені ОСОБА_4 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори є незаконноми, оскільки на момент їх укладення на спірне майно було накладено арешт.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір позики, виконання якого забезпечено іпотечним договором, предметом якого є спірне майно; згодом між відповідачами за первісним позовом укладено договір позики, який забезпечено іпотечним договором, предметом якого також є спірне майно, згоду на укладання якого надано позивачем; позивачем не надано доказів введення її в оману щодо надання згоди на укладення відповідачами іпотечного договору.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачаться з матерілів справи, ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2015 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між відповідачами 30.10.2014 року, предметом якого є квартира по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, правила ст.114 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Отже провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, предметом якого є квартира по АДРЕСА_1, розташована в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, відкрите з порушенням виключної підсудності.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, згоду на укладення якого надала позивач ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів щодо надання згоди на укладення відповідачами договору іпотеки під впливом обману позивач сулу не надала.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки з підстав не надання позивачем доказів введення її в оману щодо надання згоди на укладення відповідачами іпотечного договору відповідає вимогам ст.ст.214,215 ЦПК України та є законним і обгрунтованим.

Тому доводи апеляційної скарги про розгляд справи з порушенням виключної підсудності не є підставою для скасування в цій частині правильного по суті судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.40 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, оскільки зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється до суду за місцем розгляду первісного позову (ч.2 ст.123 ЦПК України), на нього не поширюються правила ст.114 ЦПК України про виключну підсудність.

Тому доводи апеляційної скарги щодо порушення правил виключної підсудності не можуть бути прийняті в якості підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений юговір позики (а.с.17), в забезпечення якого 30.10.2014 року між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки спірної квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 30 жовтня 2014 року за реєстровим № 4482 за умови:

-приналежності спірної квартири іпотеколавцю ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1470 від 13 листопада 2012 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно;

-відсутності будь-яких обтяжень крім іпотеки, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за наявності згоди ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням.

Доводи апеляційної скарги про наявність рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року, яким визнано право власності апелянта на спірну квартиру, та про те, що спірне майно в першу чергу забезпечує вимоги апелянта за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору від 30 червня 2006 року, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому при розгляді цієї справи апеляційний суд враховує як такі, що не доказуються, обставини встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року (а.с.67-73), зміненим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року (а.с.75-86).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року (а.с.67-73), на яке посилається апелянт, встановлено, що:

- згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 10 липня 2008 року № 2094 ОСОБА_7 видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 102,9 кв.м.;

- за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та ОСОБА_7 в забезпечення кредитного договору № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року між цими особами, банку передано в іпотеку майнові права за договором купівлі-продажу цінних паперів від 30.06.2006 року, укладеним між ОСОБА_7 та забудовником ЗАТ «АКТА», які полягають в отриманні права на квартиру будівельний № 1807 по АДРЕСА_1 площею 103,5 кв.м.;

- на підставі цього договору іпотеки на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 встановлено заборону, запис про яку внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна;

- 07 серпня 2008 року між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до п.4.11. кредитного договору № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року про зобов'язання ОСОБА_7 до 01.12.2008 року зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та укласти додаткову угоду до договору іпотеки про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1;

- згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13 листопада 2012 року № 1470 ОСОБА_4 видане свідоцтво від 03 грудня 2012 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 99,8 кв.м.;

- згідно свідоцтва про смерть від 22 жовтня 2012 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- місля смерті ОСОБА_7 його спадкоємці відмовились від спадщини шляхом подання до нотаріуса заяви від 19 квітня 2013 року;

- згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року визнано відумерлою спадщину померлого ОСОБА_7, яку передано в комунальну власність територіальної громади м. Дніпрпоетровська в особі Дніпропетовської міської ради, за винятком спірної квартири, право власності на яку ще за життя померлого оформлене на відповідача ОСОБА_4

Як вбачається зі змісту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року, додаткову угоду про передачу ОСОБА_7 в іпотеку ЗАТ «Хоум Кредит Банк» квартири АДРЕСА_1 укладено не було, у зв'язку з чим на спірну квартиру № 124 як на предмет іпотеки заборону не встановлено та до відповідного реєстру не внесено.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно в першу чергу забезпечує вимоги апелянта за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору від 30 червня 2006 року, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги про наявність рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року щодо визнано права власності апелянта на спірну квартиру, оскільки рішення суду в цій частині набрало законної сили згідно з рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року (а.с.75-86).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Отже після смерті позичальника ОСОБА_7, спадкоємці якого не прийняли спадщини і тому не мають відповідати перед кредиторами за боргами батька, зобов'язання за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року припинились.

Відповідно до цього є припиненою іпотека спірної квартири, власником якої, а також іпотекодавцем відповідно до вимог ч.1,2 ст.23 Закону України «Про іпотеку», є відповідач ОСОБА_4

Роз'яснення, надані в п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, щодо змісту ст.23 Закону України «Про іпотеку» стосуються лише переходу прав та обов'язків іпотекодавця до особи, яка придбала предмет іпотеки, та обсягу відповідальності спадкоємця іпотекодавця за умови, що зобов'язання не є припиненими.

Разом з тим ці роз'яснення не містять іншого тлумачення положень ст.17 та ст.23 Закону України «Про іпотеку» щодо припинення іпотеки третьої особи, яка не є спадкоємцем боржника або іпотекодавця, у разі припинення основного зобов'язанн у зв'язку зі смертю боржника відповідно до приписів ч.1 ст.608 ЦК України.

Приписи ч.3 ст.61 ЦПК України щодо доведеності обставини, встановлених судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, не позбавляє суд при розгляді іншої справи за встановлених обставин зробити інший правовий висновок.

Як встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року право вимоги за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року апелянт отримав на підставі договору відступлення прав вимоги від 01.10.2012 року (а.с.69).

Що ж стосується права вимоги за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, то таке право апелянт отримав на підставі договору відступлення прав за іпотечним договором, посвідченому нотаріусом 26.06.2013 року (а.с.69-оборот).

Тобто право вимоги за іпотечним договором передано апелянту на підставі договору відступлення прав, укладеного вже після припинення зобов'язаня за кредитним договором.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України апеляційний суд при розгляді справи враховує встановлені іншими судовими рішеннями обставини, але не пов'язаний з висновками суду першої та апеляційної інстанції з приводу спірної квартири по іншій цивільній справі за участю тих самих сторін.

Тому доводи апеляційної скарги щодо наявності судового рішення про перехід до апелянта права власності на спірну квартири на підставі іпотечного оговору не може бути визнаний підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки у зв'язку з припиненням зобов'язання за кредитним договором у зв'язку зі смертю боржрника іпотека припинена і право вимоги за іпотечним договором передано апелянту через 9-місяців після смерті боржника, тобто після припинення зоб'овязання за кредитним договором.

Визнання спадщини померлого боржника відумерлою та її передача у власність територіальної громади м. Дніпрпоетровська не є підставою для невизнання основного зобов'язання припиненим, оскільки до територіальної громади як до власника відумерлої спадщини не переходять права та обов'язки померлого божника за кредитним договором.

Що ж стсоується інших доводів апеляційної скарги щодо наявних у справі порушень, то ці доводи не враховуються апеляційним судом, оскільки такі обставини не впливають на правильність рішення суду першої інстанції і тому не є підставою для скасування рішення суду.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: