АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 752/7615/14-ц Головуючий в І інстанції: Калініченко Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Українець Л.Д.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06 серпня 1993 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповіла квартиру АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

У встановлений законом строк для прийняття спадщини він звернувся до нотаріальної контори, однак постановою нотаріуса від 11 березня 2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач зазначає про те, що в подальшому йому стало відомо про укладення 29 січня 2002 року договору дарування спірної квартири, яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від 17 січня 2002 року та ОСОБА_3

Позивач вважає, що спірна квартира належить йому на підставі заповіту, оскільки не була набута відповідачем згідно з вимогами закону, та вважає договір дарування неукладеним, оскільки, з моменту вчинення цього правочину, за яким спірна квартира була зареєстрована за відповідачем, та до моменту смерті заповідача майно фактично не було передано ОСОБА_3 Позивач зазначає про те, що відповідач зареєструвала право власності на квартиру незаконно, без достатньої правової підстави.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилась, про дату, час та місце розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.145).

Відповідно до положення ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4, яка є матір'ю сторін, склала заповіт, посвідченим державним нотаріусом Другої київської нотаріальної контори Костенко Л.Ю. 06 серпня 1993 року, ОСОБА_4 заповіла належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_2 (а.с.7).

Зазначена квартира належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Сектором приватизації Московської державної адміністрації м.Києва 26 березня 1993 року (а.с.105-106).

29 січня 2002 року ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності, уклала договір дарування з ОСОБА_3, згідно з яким подарувала вищевказану квартиру своїй дочці - ОСОБА_3 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.6).

Після смерті матері позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_3, у видачі якого йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Оскільки позивач не визнає укладеним договір дарування квартири у зв'язку з тим, що майно (спірна квартира) не було передано обдарованій, позивач вважає таке майно своєю власністю в порядку спадкування і просить суд витребувати його від ОСОБА_3 на свою користь.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що витребувати майно із чужого незаконного володіння може власник цього майна, тобто особа, яка мала права володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном.

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивач обґрунтовує свої вимоги про повернення майна тим, що договір дарування квартири не є дійсним у зв'язку з тим, що майно не було передано обдарованій, а тому власником спірної квартири є він згідно із заповітом матері.

За законом якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст.334 ЦК ) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК).

Як встановлено, право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру АДРЕСА_4 в установленому законом порядку зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 22 лютого 2002 року за №3683, про що свідчить відповідний реєстраційний напис на правовстановлювальному документі - договорі дарування квартири (а.с.9). Реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_3 підтверджується також інформаційною довідкою від 18 квітня 2014 року КВ-2014 №57977, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с.41).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 травня 2015 року №37185950 квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.90).

Доводи апелянта про те, що відповідач не проживала у спірній квартирі; не укладала договори з обслуговуючими організаціями щодо надання житлово-комунальних послуг тощо, що свідчить про неприйняття нею дарунку - квартири, а тому договір дарування не є укладеним, у зв'язку з чим власником спірного приміщення є позивач згідно із заповітом, не беруться судом до уваги, оскільки право власності відповідача на спірне приміщення підтверджується належними документами.

Крім того, передача квартири у власність не передбачає обов'язку власника проживати у ній та укласти зазначені договори. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 25 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 30 січня 2014 року, виселено ОСОБА_2 в порядку усунення перешкод у користуванні ОСОБА_3,спірної квартирою (а.с.48-51).

З'ясовані судом обставини справи свідчать про належність квартири АДРЕСА_5 на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до ст. 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Оскільки права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру суду не доведено, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння та необхідність відмови у їх задоволенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308,313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: