Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилалась на те, що відповідач ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини, яка хворіє та потребує постійного лікування; не проявляє батьківської турботи, не цікавиться станом здоров'я, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 04 грудня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає будь-які права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно дитина втрачає право на піклування одного з батьків, а тому рішення про позбавлення батьківських прав має відповідати інтересам дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони із 20 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2011 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом із матір'ю ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13 лютого 2013 року із ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 650 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 11 вересня 2012 року.

Згідно довідки-розрахунку Шевченківського ВДВС № 25139 від 27 листопада 2013 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2013 року становить 226, 67 грн. (а. с. 57). Протягом січня-березня 2014 року відповідач сплатив 3 026, 66 грн (а. с. 56, зворотня сторона).

Ознак наркологічних захворювань ОСОБА_4 не виявляє, за психіатричною допомогою за останні п'ять років не звертався, на обліку не перебуває (а. с. 52).

У 2011 році відповідач звертався до комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради з приводу участі у вихованні малолітнього сина. Рішенням органу опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради №674/18 від 25 жовтня 2011 року визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачення ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щовівторка та щосуботи з 17.00 до 19.00 годин у присутності матері (а. с. 145).

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 20 травня 2014 року вбачається недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав (а. с. 97).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені обставини не містять конкретних фактів неналежного виховання дитини з боку батька, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків. Не встановлено судом й інших фактів негативного ставлення батька до дитини (жорстокого поводження, застосування недопустимих методів виховання тощо). Обставини погашення боргу зі сплати аліментів, спрямованість поведінки батька на участь у вихованні сина свідчать про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції та задовольнивши позов, апеляційний суд не обґрунтував, у чому полягає свідоме нехтування ОСОБА_4 обов'язків батька та яка поведінка відповідача свідчить про відмову від виховання сина, не навів достатніх мотивів, за якими вважає невірними висновки суду першої інстанції та не спростував встановлених судом першої інстанції фактів.

Згідно ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 грудня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко