У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Запорізькій області, відділ Державного земельного агентства у Пологівському районі Запорізької області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, у якому з урахуванням уточнень просила суд визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,0595 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування вказаного будинку; нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та земельну ділянку загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3. Також просила визнати за нею та ОСОБА_4 право власності на 2/3 та 1/3 відповідно частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1, та право власності на 2/3 та 1/3 відповідно частини земельної ділянки загальною площею 0,0595 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування вказаного будинку; визнати за нею та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3.

Посилалася на те, що вони з відповідачем добровільно не можуть дійти згоди щодо користування вказаним майном, яке придбано у період шлюбі.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 червня 2015 року про виправлення описки позов задоволено частково.

Визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,0595 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування вказаного будинку; нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та земельну ділянку загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1, та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0595 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування вказаного будинку.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частини нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,0595 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування вказаного будинку; нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та земельну ділянку загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вказане майно набуто сторонами в період шлюбу, тому в силу вимог ст. 28 КПШС та ст. 60 СК України воно є спільним сумісним майном подружжя, право власності на яке в рівних частках має кожний із подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання спільним сумісним майном подружжя нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3, та визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 його частини та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що вказане нерухоме майно було придбано відповідачем як суб'єктом підприємницької діяльності, тому є його особистою приватною власністю, а позивач має право на частку одержаних доходів від цієї діяльності, проте остання таких вимог не заявляла.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 23 липня 1994 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 з 28 травня 2002 року зареєстрований як приватний підприємець (а. с. 63, т. 1).

02 серпня 2002 року ОСОБА_4 як приватний підприємець уклав із Оріхівським плодоконсервним заводом Запорізької облспоживспілки договір купівлі-продажу нерухомого майна - майнового комплексу по АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці площею 3830 кв. м (а. с. 38, т. 1).

29 січня 2005 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, а 01 лютого 2005 року Пологівським державним комунальним підприємством «Імпульс» проведена державна реєстрація вказаного майна (а. с. 36, 37, т. 1).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Майно, придбане за рахунок коштів одного з подружжя, є його особистою приватною власністю.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходив із того, що оскільки спірний майновий комплекс було придбано відповідачем як приватним підприємцем, то в силу вимог ст. ст. 57, 61 СК України вказане майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а позивач має право на частку доходів, одержаних від такої діяльності, проте остання з такими вимогами до суду не зверталася.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не врахував, що спільним майном подружжя може бути і майно, яке використовується для підприємницької діяльності приватним підприємцем за умови, що воно придбано за рахунок належних подружжю коштів.

Законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на того з подружжя, хто на цьому наполягає.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірний майновий комплекс було придбано ОСОБА_4 під час шлюбу з позивачем виключно за його особисті кошти та використовується ним у підприємницькій діяльності і на наявність таких доказів не посилається і сам відповідач.

Сам факт придбання відповідачем майнового комплексу як приватним підприємцем не свідчить про те, що таке майно використовується ним у підприємницькій діяльності. Крім того, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_4 як за фізичною особою, а не приватним підприємцем (а. с. 37, т. 1).

Між тим, та обставина, що майно, яке придбано у період шлюбу, використовується для зайняття підприємницькою діяльністю одним із подружжя, може бути врахована при обранні способу його поділу та виділенню цьому подружжю майна із компенсацією іншому належної йому частки в ньому.

Разом із тим із довідки КП Пологівської районної ради «Імпульс» від 04 квітня 2014 року № 79 вбачається, що інвентаризаційна вартість спірного майнового комплексу становить 115 587 грн (а. с. 32, т. 1), тоді як вартість цього майна на момент придбання становила 4 802 грн (п. 2 договору купівлі-продажу).

Будь-які висновки суду з цього приводу в рішенні апеляційного суду відсутні. Судом не з'ясувано, яким чином та за рахунок яких коштів та результатів чиєї праці збільшилася вартість цього майна.

Не встановивши всіх фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_2, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, апеляційний суд не навів будь-яких висновків щодо відсутності підстав для визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням 61-ої сесії 5-го скликання Оріхівської міської ради Запорізької області від 22 червня 2010 року № 18 приватному підприємцю ОСОБА_4 надано дозвіл для розробки проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки площею 738 кв. м, яка знаходиться по АДРЕСА_2, із цільового призначення «розміщення та обслуговування складських приміщень» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку».

30 червня 2011 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 (а. с. 43, т. 1).

Частиною 1 статті 57 СК України у редакції, чинній на момент приватизації спірної земельної ділянки та виникнення спірних правовідносин, передбачено, що приватизовані у період шлюбу земельні ділянки належать до спільної сумісної власності подружжя.

Будь-які висновки з цього приводу в рішенні апеляційного суду відсутні.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про поділ нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3, не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки в іншій частині судові рішення ніким не оскаржуються, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року в частині вирішення спору про поділ нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2, та земельної ділянки загальною площею 0,0738 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко