АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7557/15 Справа № 200/5940/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року у цивільній справі за позовом Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до Самарського районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за участю третьої особи ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Дніпропетровське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (в подальшому Дніпропетровське регіональне управління Фонду) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Фонду та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №18 ВК, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 402 611 грн., з метою будівництва житла по АДРЕСА_1, строком повернення 333 місяців. Також передбачено зобов'язання на протязі двох днів з моменту отримання свідоцтва про право власності, технічного паспорту, витягу з реєстру прав на нерухоме майно, укласти з ними іпотечний договір вищезазначеного майна.

У 2013 році ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності, проте договір іпотеки до теперішнього часу не укладено.

Як стало відомо Фонду, Самарським відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, що унеможливлює на теперішній час укладення іпотечного договору.

У зв'язку із викладеним, просять звільнити з-під арешту квартиру по АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог Дніпропетровського регіонального управління Фонду - відмовлено (а.с.90-91).

В апеляційній скарзі Дніпропетровське регіональне управління Фонду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Фонду та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №18ВК, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 402 611 грн. з метою будівництва житла по АДРЕСА_1, строком повернення 333 місяців.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний протягом двох днів з моменту отримання свідоцтва про право власності, технічного паспорту, витягу з реєстру прав на нерухоме майно, збудоване за рахунок коштів кредиту, укласти з регіональним управлінням Фонду іпотечний договір збудованого за рахунок кредиту житла (а.с.23-30).

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 16 січня 2013 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2012 року ВТА №941850,ВТА №941851, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. за №1620, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.35).

Постановою державного виконавця Самарського відділу ДВС ДМУЮ Скороход І.Г. від 04 грудня 2014 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, у зв'язку з виконанням виконавчого листа №200/16798/03ц від 25 листопада 2014 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_5 (а.с.37).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що позивачем надавався кредит з метою будівництва житла по АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв.м., в той час як позивач просить звільнити з-під арешту інше нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,9 кв.м.

Судом доцільно зауважено про сплив майже двох років з приводу невиконання позичальником умов договору щодо укладення іпотечного договору і відсутності претензій з боку Фонду.

Приймаючи до уваги відсутність у позивача свідоцтва про право власності на житло, а також відсутність доказів, що підтверджують будівництво спірної квартири за рахунок кредитних коштів і неправомірність постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, суд правильно визначився про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки права позивача, який не являється власником спірної квартири, та не має відносно неї законного права вимоги, не порушенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені спірні правовідносини та правильно застосовано норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За правилами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Дніпропетровське регіональне управління Фонду посилалося на порушення його прав, як майбутнього іпотекодержателя відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ.

Проте, виходячи з встановлених правовідносин, позивач не є власником спірного майна, а тому його права, як власника не порушені, у зв»язку з чим він не мав підстав для звернення до суду з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладений арешт державним виконавцем унеможливлює укладення іпотечного договору новоствореного майна, не можуть прийматися до уваги, являються надуманими та необґрунтованими, з урахуванням невідповідності виникнення зобов'язання укладення іпотечного договору з часом постановлення постанови державного виконавця відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ про накладення арешту на спірну квартиру.

Таким чином, доводи апелянта про невідповідність висновків суду та неповноту з'ясування обставини у справі слід відхилити як необґрунтовані належним чином та не заслуговують на увагу суду і зводяться лише до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

З.М. Пономарь