АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк), з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_2, УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 05 жовтня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № k2U4AU01170739 (далі кредитний договір), згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 19180,38 доларів США строком до 04 жовтня 2012 року зі сплатою 9,12% річних.

Кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля Chevrolet, модель Lacetti NF, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан - B, № кузова KLINF196E7K716303, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір застави рухомого майна від 05 жовтня 2007 року (далі договір застави), згідно з яким у заставу банку було передано вищевказаний автомобіль, а також з ПАТ «А-Банк» укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року.

ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, у звязку з чим станом на 28 березня 2013 року виникла заборгованість на суму 48277,98 доларів США, що складає 385885,89 грн.

Позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором витребувати у відповідача ОСОБА_2 та передати у заклад шляхом опису ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Chevrolet, модель Lacetti NF, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан - B, № кузова KLINF196E7K716303, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель Lacetti NF, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан - B, № кузова KLINF196E7K716303, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені частково.

Не погодившись із заочним рішенням суду, у листопаді 2013 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Індустрівльного районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року було задоволено, заочне рішення від 24 травня 2013 року скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку (т.1, а.с.50).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року з урахуванням ухвали того ж суду від 14 серпня 2015 року про виправлення описки, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено (т.1, а.с.103-105, 124).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на їх недоведеність та безпідставність, виходив також з положень ч.3 ст.61 ЦПК України та з тих обставин, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2009 року, яке набрало законної сили, було стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № k2U4AU01170739 від 05 жовтня 2007 року у розмірі 125139,04 грн.

Проте, із такими висновками погодитись повністю не можна.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного кредитного договору № k2U4AU01170739 від 05 жовтня 2007 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 19180,38 доларів США для купівлі автомобіля зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 жовтня 2012 року.

Згідно п.4.5 кредитного договору сторони встановили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором тривалістю пять років (т.1,а.с.12,13).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, сторони 05 жовтня 2007 року уклали договір застави належного ОСОБА_2 на праві власності автомобіля Chevrolet, модель Lacetti NF, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан - B, № кузова KLINF196E7K716303, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зазначений автомобіль було передано в заставу Банку.

Згідно умов договору застави, предмет застави знаходиться за адресою реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_2 (т.1, а.с.14,15).

Застава автомобіля за договором застави від 05 жовтня 2007 року була зареєстрована у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 18 червня 2013 року (т.1, а.с.215,216).

Крім того, 20 жовтня 2010 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № k2U4AU01170739 від 05 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167 (т.1, а.с.10,11).

Судом також встановлено, що 23 травня 2008 року між позивачем та компанією «ОСОБА_6 Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» (далі компанія) було укладено договір, згідно із яким ПАТ КБ «Приватбанк» відступило право кредитної вимоги за кредитним договором № k2U4AU01170739 від 05 жовтня 2007 року (т.1, а.с.162-181).

У той же день, 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та компанією було укладено договір Управління майном, відповідно до Додатку 1 «Спеціфікація послуг» до зазначеного договору, позивач як «Управитель» при виконанні Договору управління майном, наділений повноваженнями здійснювати проводки по дебету та кредиту згідно з умовами кредитного договору, отримуючи від позичальника встановлені щомісячні платежі за кредитом, час сплати яких настав (т.2, а.с.182 -201).

Відповідно до договору від 21 вересня 2011 року, укладеного між компанією «ОСОБА_6 Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» та ПАТ КБ «Приватбанк», відбувся зворотній викуп кредитних вимог та відступлення позивачу права вимоги за спірним кредитним договором (т.1, 202-213).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 28 березня 2013 року становить 48277,98 доларів США, що еквівалентно 385885,89 грн., з яких: 15237,95 доларів США - непогашена сума кредиту, 2980,03 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2377,05 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 25354,21 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, а також штрафи - 31,28 доларів США фіксована частина, 2297,46 доларів США процентна складова (т.1, а.с. 5-8).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2009 року, яке набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк». Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПриватБанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № k2U4AU01170739 від 05 жовтня 2007 року у розмірі станом на 24 червня 2009 року 16443,46 доларів США, що еквівалентно 125139,66 грн. (т.1, а.с.40-42).

Виходячи з положень ч.1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. При цьому, задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості за Кредитним договором не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час перегляду судового рішення апеляційним судом, відповідач не надав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України визначено, що застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Приписами частин 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 24 договору застави рухомого майна від 05 жовтня 2007 року заставодержатель має право обрати один з передбачених законом способів звернення стягнення на предмет застави, у тому числі продаж ним предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.

Вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України передбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності іа справедливості.

Як вбачається зі змісту ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону У країни «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

На вказані вище норми матеріального права та фактичні обставини справи суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України уваги не звернув.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Встановивши фактичні обставини справи, що відповідач ОСОБА_2 після 08 травня 2008 року погашення заборгованості не здійснював, а також, що на час звернення до суду з даним позовом, позивач повернув собі право вимоги за кредитним договором, колегія суддів дійшла висновку, що звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у визначений позивачем спосіб реалізації предмета застави - шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права продажу вказаного автомобіля з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України та наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного предмета застави, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

Разом із тим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо передачі в заклад (володіння) шляхом опису предмета застави, комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки договором заклад як самостійний вид застави не передбачений.

Також, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості, зазначений позивачем у розрахунку, не може бути задоволений у повному обсязі та підлягає зменшенню, виходячи з наступного.

Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, умовами п.п.4.1, 7.4 кредитного договору на позичальника покладено обовязок по сплаті пені у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за несвоєчасне погашення заборгованості.

Крім того, п. 4.3 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань за договором понад 30 днів, у вигляді штрафів у розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 2297,46 дол. США - штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Виходячи з положень ч.3 ст. 551 ЦК України та обставин справи, зокрема, що пеня нарахована у більшому розмірі по відношенню до загальної суми заборгованості, а також враховуючи збільшення офіційного курсу гривні до долара з 28 березня 2013 року по час ухвалення рішення майже у три рази з 7,99 до 23,8846, а також, часткове погашення заборгованості відповідачем, колегія суддів вважає, що є підстави для зменшення розміру пені до 238846 грн., що на день ухвалення рішення еквівалентно 10000 доларів США.

Такий висновок судової колегії не суперечить правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6100 цс14.

Вирішуючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 3200 грн., колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу, які визначені ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розрахунок витрат на правову допомогу, у відповідності з вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», як і докази сплати такої суми, позивач суду не надав, отже підстав для стягнення з відповідача на користь Банку таких витрат колегія суддів не вбачає.

Стосовно вимог Банку щодо стягнення суми з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно стягнення суми з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки, витікають з відносин, які виникли на підставі договору, укладеного між суб'єктами господарювання, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства.

Зазначена позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс15).

Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Таким чином, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо ПАТ «Акцент-Банк» підлягає скасуванню, а провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки - закриттю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішенняпро часткове задоволення позовних вимог.

У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № k2U4AU01170739 від 05 жовтня 2007 року, яка складається з 15237,95 доларів США заборгованості за кредитом, 2980,03 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 2377,05 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 238846 грн., а всього 20595,03 долари США та 238846 грн.,

звернути стягнення на предмет застави автомобіль Chevrolet, модель Lacetti NF, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан - B, № кузова KLINF196E7K716303, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України та наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета застави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок одну грн. 00 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді