Справа № 139/973/15-ц р.
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02 грудня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

На підставі договору купівлі-продажу позивачу належить будинок по провулку 09-го Травня, 1 в с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області, у якому зареєстрована, крім позивача та його дітей, відповідач у справі ОСОБА_2, яка за місцем реєстрації не проживає з вересня 2014 року. Оскільки, відповідач добровільно не знімається з реєстрації, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, позивач за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом звернувся до суду.

Позивач у судовому засіданні заявлені ним позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що з 1999 року він проживав у цивільному шлюбі із ОСОБА_2, у 2000 році він зареєстрував її у своєму будинку, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки їх сімя припинила своє існування, з 2014 року ОСОБА_2 не проживає по місцю реєстрації і місце її перебування йому невідомо, добровільно відповідач не знімається з реєстрації, а тому він не може оформити субсидії, просив задоволити позов.

Відповідач у судове засідання призначене на 18 листопада 2015 року не зявилася.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження і місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі.

У судове засідання, призначене на 02 грудня 2015 року, відповідач викликалася через оголошення в газеті «Вінниччина» № 90 від 20 листопада 2015 року (а.с. 20).

З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення.

Право на повагу до житла визначено у ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стаття 47 Конституції України та стаття 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Так, договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу ОСОБА_3 15 грудня 2008 року (а.с. 5), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації № 21441206 від 29 грудня 2008 року (а.с. 6) стверджується, що ОСОБА_1 є власником будинку № 1 по провулку 09-Травня в с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб (а.с. 8), довідкою виконавчого комітету Жванської сільської ради № 513 від 28 вересня 2015 року (а.с. 9) доводиться, що у будинку позивача, окрім нього та трьох його дітей, зареєстрована, ОСОБА_2, яка за місцем реєстрації не проживає з вересня 2014 року та не приймає участі у вихованні дітей.

Такий факт підтверджується також і актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 28 вересня 2015 року (а.с. 7).

Відповідно до ст. 72 ЖК України, відповідач втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності за місцем реєстрації понад строки, встановлені в ст. 71 ЖК України (шість місяців), та не проживаючи у будинку по провулку 09-Травня, 1 в с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області, що належить позивачу.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Із пояснень позивача та свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні слідує, що відповідач періодично виїздила на заробітки, а у вересні 2014 року приїхала на весілля до своєї старшої дочки з іншим чоловіком. Після весілля ОСОБА_2Г припинила подружні стосунки з позивачем, почала спільне проживання з іншим чоловіком спочатку в с. Жван, а потім виїхала з ним. Нікому, в тому числі й родичам ОСОБА_2 не відомо її місцезнаходження, вона не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участі у вихованні дітей.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового, або майнового права та інтересу.

Наведені вище норми цивільного законодавства України свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть (ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Керуючись: ст.ст. 47, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 10, 57, 212-215, 224, 226, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком № 1 по провулку 09-Травня в с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: _____________