АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Борисової О.В., Гаращенко Д.Р.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ПередереєваВ.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання додаткових угод недійсними.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в березні 2015 року до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що 01.08.2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, тобто позивач стала споживачем з надання кредиту. Під час дії кредитного договору, банк порушив умови договору, а тому позивач ставила питання про визнання недійсною додаткової угоди від 12.07.2010 року укладеною між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» до кредитного договору № K2S4GA від 01.08.2008 року; визнання недійсною додаткової угоди від 12.04.2013 року до кредитного договору №K2S4GA. Зокрема з підстав того, що банком у односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку. А також вважала, що додаткові угоди суперечать вимогам ч. 3 ст. 632 ЦК України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права та неповно встановлено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення судом справи.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи встановлено, що 01.08.2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір відповідно до якого позивачу було надано кредит.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Відповідно до ч. І ст.212, ч.2 ст.632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто.

А відтак вважав, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, судом не встановлено порушень зі сторони відповідача, які б слугували підставою для визнання недійсними додаткових угод.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що оскільки сторони при укладенні кредитного договору 01.08.2008 року досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 628, 1054, 1055 ЦК України. Та визначили умови підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку. У той час як Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу кредитного договору в односторонньому порядку" від 12 грудня 2008 року № 661, який набрав чинності з 10 січня 2009 року було заборонено банкам у односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку. Тому, зважаючи на закріплене Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інші нормативно - правові акти, всі рішення банку у будь - якій формі щодо підвищення ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними.

Однак, зазначені доводи апеляційної скарги не узгоджуються з матеріалами справи. А саме згідно п. 2.3.1. кредитного договору сторони погодили положення щодо права банку у односторонньому порядку підвищити розмір відсоткової ставки.

25.12.2008 року банком в односторонньому порядку у відповідності до положень п. 2.3.1. кредитного договору було прийнято рішення щодо підвищення відсоткової ставки з 20, 04 % до 24,96 %. Враховуючи те, що дане рішення було прийнято до введення в дію Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу кредитного договору в односторонньому порядку", підстав вважати дане рішення банку недійсним нема.

Як на порушення прав позивача, апелянт також вказував на додаткову угоду від 12.07.2010 року. Однак, дана угода не є односторонньою, вона підписана двома сторонами і крім того за її умовами сторони досягли згоди за якою відбулося не збільшення, а зменшення відсоткової ставки.

Крім того, 12.04.2013 року сторонами кредитного договору було підписано додаткову угоду до кредитного договору. За текстом якої сторони досягли згоди щодо розміру щомісячної виплати, за відсутності підвищення відсоткової ставки.

Зазначене вище спростовує доводи апелянта щодо одностороннього рішення банку щодо підвищення відсоткової ставки в додаткових угодах від 12.07.2010 року та 12.04.2013 року, а відтак правових підстав для визнання цих угод недійсними нема.

Крім того у додатковій угоді від 12.04.2013 року п. 10 зазначено, що при укладенні цієї угоди додаткової банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови правління банку, а також відтворення відбитка печатки банку технічними друкованими пристроями. Позивач була ознайомлена з умовами договору і підписавши його тим самим погодилася з використанням в додатковій угоді факсимільного підпису та відбитку печатки банку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні рішення були невірно застосовані норми матеріального права, які призвели до постановлення судового рішення, яке б підлягало скасуванню.

А відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, а тому підстав для скасування рішення з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: