У х в а л а

іменем україни

02 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що з 13 липня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2013 року.

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_5, який проживає разом із нею.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2014 року визначено місце проживання сина ОСОБА_5 разом із матір'ю.

У теперішній час позивач разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_1, матеріально його утримує та піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Ураховуючи обставини, що склалися у місці їх проживання та воєнні дії, їх запросили на постійне проживання в іншу країну, де буде більш безпечно.

Під час розгляду справи позивач зменшила свої вимоги в частині строку виїзду дитини за кордон та країн виїзду дитини, а саме просила дозволити виїзд дитини ОСОБА_5, без дозволу та супроводу батька, в супроводі матері строком на три роки з дня прийняття рішення та надати дозвіл на оформлення документів для виїзду дитини до країн Євросоюзу, країни Ізраїлю, країн Близького Сходу, Австралії, Канади.

Указувала на те, що 24 березня 2015 року нею укладено шлюб з ОСОБА_7, від якого отримано запрошення на проживання в Ізраїлі, а також отримано запрошення на роботу в м. Єрусалім за контрактом строком на три роки. Її чоловік ОСОБА_7 в м. Єрусалим має житло з необхідними умовами для проживання та високо оплатну роботу. Знаходячись в м. Єрусалимі позивач з дитиною під час відпустки, канікул, у святкові чи вихідні дні може виїхати на відпочинок до інших країни - країн Євросоюзу, Близького Сходу, Канади та Австралії.

На неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач відмовляється, тому для захисту інтересів дитини позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Дозволено ОСОБА_2 оформити документи для виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_3 за межі України до країн Євросоюзу, країни Ізраїлю, Країн Близького Сходу, Канади, Австралії.

Дозволено виїзд за кордон (за межі України) до країн Євросоюзу, країни Ізраїлю, Країн Близького Сходу, Канади, Австралії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 в супроводі матері дитини ОСОБА_2 строком на три роки з дня вступу рішення у законну силу.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька, та надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М.Коротун