Провадження № 22-ц/783/5234/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Альфа Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, розірвання договору, -

встановила:

Оскарженим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року позов задоволено повністю.

Розірвано договір (індивідуальний номер замовлення №ВМ-634L) від 20 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3.

Розірвано кредитний договір №401625671 від 20 червня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено ПАТ «Альфа-Банк».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивачем суб'єктивно, упереджено та неправомірно протрактовано п.2.1 та п.2.3 Кредитного Договору та Індивідуального договору з метою введення суду в оману при розгляді даної цивільної справи. Вказує, що твердження позивача не відповідає дійсності в частині розірвання Кредитного Договору, так як в Кредитному Договорі не має жодного посилання на Індивідуальний Договір, а сам факт виконання умов Індивідуального Договору - не підтверджений відповідним платіжним документом, копія якого не долучена до позовної заяви. Крім того зазначає, що Кредитний Договір укладено із додержанням чинного законодавства, а позивач підписавши його, в повному обсязі проінформований про істотні умови такого. Також звертає увагу суду на той факт, що позивач здійснював регулярні платежі по кредитному договору, що в свою чергу підтверджує зі сторони позивача правомірність укладення даного договору та відсутність примушування до цивільно-правових відносин.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 20 червня 2014 року між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір (індивідуальний номер замовлення ВМ-634L), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Пунктом 3.1 договору передбачено, що позивач зобов'язується сплатити вартість виробу, яка складає 4707,00 грн., а виконавець взяв на себе обов'язок після виконання п.3.1 договору, передати у власність замовника вироби на протязі 31 робочого дня з моменту укладення договору, а у випадку, якщо виріб має нестандартну комплектацію, то строк збільшується до 20 робочих днів.

З метою виконання п.3.1 договору, позивач 20 червня 2014 року уклала із Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» кредитний договір №401625671, згідно з яким банк надав позивачу споживчий кредит, шляхом безготівкового перерахування коштів в сумі 4236,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 за вищевказані конструкції з ПВХ.

Встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за договором від 20.06.2014 (індивідуальний номер замовлення ВМ-634L) не виконав, у зв'язку із чим позивач звернулася до правоохоронних органів, яким внесено до ЄРДР повідомлення про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, що підтверджено витягом з ЄРДР № 0000581.

Разом із тим, позивач зверталась до банку 23.08.2014р. та 08.09.2014р. про розірвання чи скасування кредиту, який був отриманий для виконання замовлення ВМ-634L. Листами відповідача ПАТ «Альфа-Банк» від 04.09.2014 №78901/23.1-б/б та від 17.09.2014 №82958-23.1-б/б позивача повідомлено, що банком належним чином виконав умови кредитного договору, а тому позивач також зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; просить належним чином виконати умови договору.

Задовольняючи даний позов та розриваючи дані договори районний суд виходив з того, що не було передачі товару (конструкцій з ПВХ) позивачу і не було перерахунку коштів за спірним кредитним договором.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія.

Рішення суду в частині розірвання договору (індивідуальний номер замовлення №ВМ-634L) від 20 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 апелянт хоча і оскаржує, однак не вказав, які порушення допустив суд в цій частині рішення.

В той же час судовою колегією встановлено, що згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 6 жовтня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України та задоволено позови потерпілих щодо відшкодування шкоди.

ОСОБА_2 по цій справі визнана потерпілою, однак цивільного позову в цій кримінальній справі не подавала.

Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_3, у період часу із 17 листопада 2013 року до 09 серпня 2014 року, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ "Альфа-Банк", призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу передбачену договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив.

Крім цього вказано, що 20 червня 2014 року він, перебуваючи в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуальний номер замовлення ВМ-634 L) від 20.06.2014 року укладеного із ОСОБА_2, отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 4707 гривень, не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілою, вказані грошові кошти на вимогу ОСОБА_2 не повернув, спричинивши таким чином останній матеріальну шкоду на зазначену суму.

З врахуванням цих обставин суд прийшов до правильного висновку, що відповідач ФОП ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за договором від 20.06.2014 (індивідуальний номер замовлення ВМ-634L) не виконав, а тому є підстави для задоволення позову в частині.

Судовою колегією також встановлено, що є підстави для розірвання кредитного договору №401625671, згідно з яким банк уклав з позивачем договір на споживчий кредит, однак вона не отрималате чого розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Разом з тим у ч. 3 ст. 651 ЦК України зазначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Саме така правова позиція є в постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-75цс13.

Досліджуючи питання чи є істотним порушенням банком умов вказаного договору, судова колегія встановила, що хоча замовлення ВМ-634L позивач заключила з ФОП ОСОБА_3, в той же час банк кошти перерахував ФОП ОСОБА_4, яка вказана, як продавець.

При цьому апелянт, не спростовуючи цієї обставини, вважає, що цим не порушені права позивача.

Однак судова колегія встановила, що позивач очікувала, що кошти будуть перераховані для виконання робіт ФОП ОСОБА_3, а не ФОП ОСОБА_4, про що вона повідомила банк 23.08.2014 року та 08.09.2014 року (а.с.8) та пояснила в засіданні судової колегії.

Вона крім того пояснила, що обидва договори оформлялись одночасно в приміщенні на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові.

Також при цьому заслуговує на увагу те, що ОСОБА_3, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуальний номер замовлення ВМ-634 L) від 20.06.2014 року, вчиняв незаконні операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки ПАТ «Альфа Банк» для оформлення кредитного договору, що встановлено у вироку Залізничного районного суду м.Львова від 6 жовтня 2015 року.

На звернення ОСОБА_2 від 22.08.2014 року банк в листі від 4.09.2014 року від 04.09.2014 №78901/23.1-б/б повідомив її, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань перед клієнтами ПАТ «Альфа Банк» було прийнято рішення про розірвання в односторонньому порядку партнерських відносин з ним (а.с.9).

Отже банк визнав невиконання ОСОБА_3 зобов'язань перед позивачем.

Вказане дає підстави зробити висновок, що перерахування обумовлених договором безготівкових коштів для замовлення по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій не відбулось тому, що, як вказано у вироку Залізничного районного суду м.Львова від 6 жовтня 2015 року, ОСОБА_3, перебуваючи в партнерських відносинах з банком, кредитний договір оформляв шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки банку.

Не спростовано той факт, що банк перерахував кошти ФОП ОСОБА_4, а не ОСОБА_5

Отже доведено, що ОСОБА_2 значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні кредитного договору, та звернулася за захистом порушеного права шляхом подання позову до банку про розірвання договору, а тому суд прийшов до правильного висновку про задоволення позову і в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа Банк» - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.