АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №759/8123/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю представника позивача ЧаплінськоїІ.О.

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи РудаковоїІ.В.

представника прокуратури ВацьківськоїІ.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року у справі за позовом Органу опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_5, третя особа - Адміністрація Святошинського районного у м.Києві центру соціальних служб для сі»ї, дітей та молоді про позбавлення батьківський прав,-

УСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року Орган опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнення з ОСОБА_5 на користь закладу (або фізичної особи), на утриманні якого буде перебувати дитина, аліменти в розмірі ј частини доходу з усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_6; передання малолітнього ОСОБА_6 Органу опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації для встановлення опіки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що мати дитини періодично вживає спиртні напої, не працевлаштована, вихованням дитини не займається та нею не цікавиться. Дитина в березні 2015 року була влаштована у дитячий будинок і у спілкуванні з дитиною спостерігається байдужість матері.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Органом опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є необґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Посилається на те, що судом не надано належної характеристики матері дитини.

В судовому засіданні представники позивача, третьої особи та прокуратури апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_5 не здійснює за дитиною необхідного догляду, що могло б призвести до негативних наслідків у вихованні дитини, при цьому відомості, які висвітлюють її з негативної сторони, не свідчать про беззаперечні особливості підстав для позбавлення батьківських прав.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають вимогам законодавства та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_5 є матір»ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач та дитина проживають разом із батьками та бабусею відповідача в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до даних Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеного 04 березня 2015 року оперативним уповноваженим Відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві, а також листа роз»яснювального характеру начальника Відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві (вих. №1176 від 13 травня 2015 року), 04 березня 2015 р. при відвідуванні місця проживання відповідача та дитини, було встановлено, що в ній у стані алкогольного сп»яніння знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батьки відповідача), за дитиною здійснювала нагляд ОСОБА_9 (прабабка дитини). Мати також знаходилась в квартирі, поводячи себе «дивно», що і стало причиною поміщення дитини до лікарні для подальшої перевірки родини дитини.

04 березня 2015 року працівниками відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України м.Києва малолітнього ОСОБА_6 доставлено до дитячої клінічної лікарні №5 м.Києва, як дитину, яка знаходилась без належного догляду дорослих.

11 березня 2015 року за направленням Служби у справах дітей малолітнього ОСОБА_6 тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького.

01 квітня 2015 року ОСОБА_5 зареєстрована центрі зайнятості, як шукаюча роботу.

Відповідно до даних Висновку психологічного обстеження ОСОБА_6 від 13 березня 2015 року, дитина позитивно розвинута, близька зі своїми рідними, проте про матір не говорить.

Згідно із даними Акту обстеження житлово-комунальних умов проживання дітей від 01 квітня 2015 року, умови для проживання дитини в квартирі створені належним чином, у дитини є місце для відпочинку, одяг, дитячі іграшки, санітарний стан квартири задовільний, в квартирі проживає.

Відповідно до даних довідки Київської міської клінічної наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №345058 від 05 травня 2015 року, ОСОБА_5 з 2007 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом розладу психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів. Синдром залежності.

Згідно відповіді Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького від 07 травня 2015 року, малолітній ОСОБА_6 при надходженні до дитячого будинку був охайно одягнутий, доглянутий, фізично та психологічно розвинутий, мати дитини його регулярно відвідувала.

Висновком Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №107-3541/40 від 13 травня 2015 року Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її малолітнього сина.

Також судом установлено, що в минулому відповідач відбувала покарання з позбавленням волі (що не пов»язано із злочином проти дитини; позитивний відгук дільничного інспектора), відносно неї складались протоколи про адміністративні правопорушення щодо невиконання батьківських обов»язків (постанова суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі у зв»язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), зайняття проституцією (без відомостей про притягнення до відповідальності).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач, як на підставу вимог, посилається на факт ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача, яка давала б підстави уважати про свідоме нехтування батьківськими обов»язками. Окрім того, беззаперечні докази, які давали б підстави обґрунтовано стверджувати, що відповідач не займається вихованням дитини та нею не цікавиться, в матеріалах справи відсутні. Натомість, з матеріалів справи убачається, що за місцем проживання дитині створені належні умови, дитина забезпечена необхідним для нормального розвитку. При цьому, розлади стану здоров»я матері дитини самі по собі не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки під виною розуміється свідоме сприйняття неправомірності своїх дій та їх негативних наслідків.

Частини 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини наголошують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надану вірну оцінку зібраним у справі доказам та зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім заходом у випадку доведеності винної поведінки батьків.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов