Справа № 265/7186/15-ц
Провадження № 4-с/265/42/15
У Х В А Л А

02 грудня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 посилався на те, що в провадженні державного виконавця перебуває виконавчий лист, виданий 24 вересня 2015 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Приватбанк» боргу в сумі 23433,56 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн. 12 жовтня 2015 року було відкрито виконавче провадження щодо нього за вказаним виконавчим листом, а також одночасно було винесено постанову про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно боржника. Не погоджуючись із вказаною постановою скаржник посилався на те, що державний виконавець не надав йому можливості визначити, на які предмети необхідно в першу чергу накласти арешт. Зазначав також, що державним вихованцем було неправомірно накладено арешт на все майно боржника без його визначення, без вказівки його вартості та без проведення оцінки такого майна із залученням оцінювача. Вказував, що не було враховано те, що вартість майна, на яке було накладено стягнення перевищує суму боргу. Додавав, що державний виконавець не довідавшись про те, що постанову про відкриття виконавчого провадження було отримано боржником, не надав ОСОБА_1 можливості добровільно виконати рішення суду. Враховуючи, що він отримав оскаржувану постанову 29 жовтня 2015 року, то вважав, що строки на її оскарження не були пропущені. На підставі переліченого просив суд зобовязати державного виконавця скасувати арешт, накладений постановою від 12 жовтня 2015 року на все належне скаржнику нерухоме та рухоме майно.

Заявник, ОСОБА_1, до суду не зявився за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги.

В судовому засіданні представник Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_2, проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечувала, посилаючись на письмові заперечення, за якими не визнаючи заявлених скаржником вимог, вказувала, що на підставі відповідної заяви стягувача, ПАТ «КБ «Приватбанк», нею було на підставі положень ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження та одночасно накладено арешт на все майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення на користь ПАТ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованості в суму 23433,56 грн., але у межах наявного боргу. Оскільки фактичне звернення стягнення на арештоване майно боржника для подальшої його реалізації не відбувалось та майно ОСОБА_1 державним виконавцем не описувалось, то залучати оцінювача та визначати реальну вартість такого майна при ухваленні постанови від 12 жовтня 2015 року про накладення арешту на майно скаржника не було необхідності. Також зазначала, що в рамках вказаного виконавчого провадження не визначалась черговість майна боржника, на яке необхідно звернути стягнення. Крім цього остаточно таку черговість визначає саме держвиконавець. Таким чином просила відмовити у задоволенні поданої боржником скарги.

В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «Приватбанк», яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_3, заперечуючи проти задоволення скарги ОСОБА_1, вказувала, що державний виконавець при ухваленні постанови про накладення арешту на майно боржника 12 жовтня 2015 року діяв правомірно, враховуючи подану заяву представниками стягувача про накладення арешту на таке майно. Додавала, що скаржник був обізнаний про існування у нього заборгованості перед ПАТ «Приватбанк» в сумі 23433,56 грн., яку ані після ухвалення судом рішення, ані після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не сплачував. Тому просила відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Вислухавши учасників, які зявились, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Оскільки в справі та у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про одержання боржником постанови від 12 жовтня 2015 року про накладення на майно ОСОБА_1 арешту, то суд вважає, що строки на оскарження дій державного виконавця щодо винесення вказаної постанови заявником не було пропущено.

За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом ухвали - Закон) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

При цьому за ч. 3 ст. 19 Закону в заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

На підставі ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 (семи) днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

При цьому за ч. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику.

Згідно до змісту ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд також зазначає, що за ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Натомість на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При цьому за ч. 4 ст. 57 Закону копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику.

Відповідно до п. 4.1.1 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Однак до отримання відомостей про одержання боржником копії постанови для захисту прав стягувача державний виконавець може вжити заходів щодо забезпечення виконання. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення. Якщо при відкритті виконавчого провадження державним накладено арешт на майно боржника, за погодженням з державним виконавцем боржник має право у строк, установлений для добровільного виконання рішення, реалізувати належне йому майно в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У цьому разі покупець майна боржника повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби в строк, установлений для добровільного виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Судом було встановлено, що за постановою від 12 жовтня 2015 року на підставі заяви представника стягувача, ПАТ «КБ «Приватбанк», було відкрито виконавче провадження (ВП № 48969221) державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, ОСОБА_2, за виконавчим листом № 2/265/1863/15, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 24 вересня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 23433,56 грн. У вказаній постанові боржнику було запропоновано добровільно виконати виконавчий документ в строк до 7 (семи) днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням, що у разі ненадання боржником підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання (а. с. 4, 18, 19).

Судом також було встановлено, що за постановою від 12 жовтня 2015 року за заявою представника ПАТ «КБ «Приватбанк» про накладення арешту на майно боржника при відкритті виконавчого провадження (ВП № 48969221) з примусового виконання рішення суду державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, ОСОБА_2, було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною його відчуження, але у межах суми боргу (а. с. 19, 20).

Розглядом справи суд дійшов того, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за заявою стягувача про примусове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» із наданням часу боржнику для проведення добровільного погашення існуючої заборгованості, а також було одночасно накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника на підставі діючого законодавства, що відповідає ст. ст. 19, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість ОСОБА_1, знаючи, що 12 жовтня 2015 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з нього заборгованості перед ПАТ «КБ «Приватбанк» в сумі 23433,56 грн., починаючи з 29 жовтня 2015 року, дати коли він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, не вчинив жодних дій для проведення добровільного виконання рішення суду, або для надання державному виконавцю переліку майна на яке в першу чергу можна звернути стягнення, не дотримавшись таким чином порядку проведення добровільного виконання виконавчого документа.

Суд також зазначає, що само по собі накладення арешту на майно боржника не є примусовим виконанням рішення суду, а є засобом забезпечення проведення його виконання, бо саме фактичне звернення стягнення на майно боржника є видом примусового виконання рішення суду.

З огляду на перелічене суд погоджується з доводами представника державної виконавчої служби та зауважує, що до початку звернення стягнення на майно боржника шляхом його опису й арешту із залучення оцінювача для визначення вартості такого майна боржника з метою його подальшої реалізації необхідності визначати вартість майна боржника при ухваленні постанови про накладення арешту на майно боржника із забороною його відчуження немає необхідності.

Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець на підставі заяви представника стягувача із дотриманням закону разом із відкриттям виконавчого провадження наклав арешт на майно боржника та оголосив заборону на його відчуження.

При цьому суд зауважує, що жодної заборони для державного виконавця на накладення арешту на майно та кошти боржника при наявності відповідної заяви стягувача немає, бо за п. 4.1.1 «Інструкції про проведення виконавчих дій» до отримання відомостей про одержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження для захисту прав стягувача державний виконавець може вжити заходів щодо забезпечення примусового виконання.

На підставі переліченого у судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець при ухваленні постанови від 12 жовтня 2015 року про накладення арешту на майно боржника в межах суми боргу діяв у межах наданих йому повноважень, не порушуючи при цьому прав ОСОБА_1, тому скарга останнього не підлягає задоволенню, бо суд дійшов висновку про необхідність відмовити в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя