ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
провадження № 2/753/7117/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (Остапенко) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за прострочення за договором позички,

Встановив:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 10484 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Оскільки вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: відсутнє обгрунтування та посилання на докази щодо належності позивачу приладу ТЕП-1 (місця та дати його придбання, ступеню фізичного зносу, комплектації), вартість якого за твердженням позивача на даний час становить 5124 грн.; не вказана ціна позову відповідно до її визначення згідно з положеннями п.10) ч.1 ст.80 ЦПК України; відсутнє посилання на докази щодо завдання позивачу моральної шкоди;відсутнє обгрунтування щодо дотримання форми вказаного договору в контексті вимог ст.ст.ст.208, 218 ЦК України (відповідно до положень ст.218 ЦК України: заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків; відповідно до положень п.3) ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян); не визначено прізвище відповідача , то ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для виконання зазначених вимог.

Копію вказаної ухвали Дарницького районного суду м. Києва була отримана заявником 23 листопада 2015 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

01 грудня 2015 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 Про усунення недоліків від 25 листопада 2015 року, яка за своїм змістом містила: додаткове обгрунтування позову на двох сторінках, в тому числі, з посиланням на обставини щодо належної (на думку заявника) форми спірного правочину, а також з посиланням на положення ст.ст.206, 208 ЦК України, які були відсутні у позові, а також вказана заява ОСОБА_2 Про усунення недоліків від 25 листопада 2015 року містила посилання на визначення прізвища фактичного відповідача та ціни позову, проте всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, до цієї заяви ОСОБА_2 Про усунення недоліків від 25 листопада 2015 року не було долучено її копії для відповідача.

Так, відповідно до положень ст.120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Крім того, до вказаної заяви ОСОБА_2 Про усунення недоліків від 25 листопада 2015 року були долучені нові додатки у виді копії квитанції, рахунку фактури, висновку невролога та консультативного висновку на 6 арк., проте всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, до цієї заяви не були долучені вказані копії квитанції, рахунку фактури, висновку невролога та консультативного висновку для відповідача.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ст.ст.10, 11 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін та диспозитивності, яким кореспондує пропозиція відповідачу подати в зазначений строк (про що згідно з імперативними вимогами п.5) ч.5 ст.122 ЦПК України зазначається в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються (тобто проти конкретного обгрунтування та відповідних доказів, копії яких для відповідача навіть не надано).

При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі, а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права.

При цьому, силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.

Всупереч положенням п.4) ч.2 ст.119 ЦПК України, заявником так і не було зазначено ціни позову в розумінні вимог ч.1 ст.80 ЦПК України, оскільки у вказаній заяві ОСОБА_2 Про усунення недоліків від 25 листопада 2015 року (копії якої для відповідача не було надано) міститься наступне посилання: «хочу зазначити, що ціна позову складає 1021600 грн.», що вочевидь суперечить законодавчому визначенню ціни позову (яке встановлено в ч.1 ст.80 ЦПК України) та вищенаведеним позовним вимогам, при цьому, заявником не наведено обгрунтування такої обставини всупереч п.5) ч.2 ст.119 ЦПК України, як не наведено заявником і обгрунтування її твердження (яке також наведено у вказаній заяві Про усунення недоліків від 25 листопада 2015 року) про те, що вартість спірного приладу (яка визначена самою ОСОБА_2 в сумі 5124 грн.) не перевищує 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 грн.).

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: