Справа № 344/4618/14-ц
Провадження № 22-ц/779/96/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2,

представника Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3, представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування п. 53 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 513 від 16.12.2003 року та державного акту на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 24 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 21.04.2011 року ним на підставі договору купівлі-продажу придбано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1. Всього у зазначеному будинку розташовано 4 (чотири) квартири. В спільному сумісному користуванні власників квартир, що розташовані у будинку № 47, перебуває земельна ділянка, яка призначена для обслуговування будинку та становить прибудинкову територію.

Власник квартири № 4 ОСОБА_4 обгородила більшу частину земельної ділянки, що відноситься до прибудинковою території. Внаслідок вищезазначених дій, позивач та інші власники квартир цього ж будинку не мають можливості користуватися належним їм майном; крім цього вказує на ускладнений доступ ззовні до вікон своєї квартири.

Спірна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0195 га належить ОСОБА_4 згідно державного акту на право власності на землю, виданого 18.02.2004 року на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 513 від 16.12.2003 року АДРЕСА_1.

Вважає, що вказане рішення прийняте з грубим порушенням законодавства України,у зв'язку з чим просив визнати недійсними та скасувати п. 53 рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 513 від 16.12.2003 року «Про матеріали міського відділу земельних ресурсів» в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0195 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та виданий на підставі рішення державний акт на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 20 травня 2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування п. 53 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 513 від 16.12.2003 року та державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 він не може в повній мірі користуватися прибудинковою територією. На свої звернення до Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області, прокуратури Івано-Франківської області отримав відповіді, з яких вбачається, що оскаржуване рішення міської ради прийнято з порушенням земельного законодавства України. При вирішенні спору судом також не враховано, що ОСОБА_4 не є власником будинку, а тільки власником окремої квартири. Отже, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території повинен визначатися співвласниками. Крім цього, в акті про встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування від 08.10.2003 року вказані власники суміжних квартир, які не є суміжними землекористувачами, а спірну земельну ділянку можна було передати у власність тільки об'єднанню власників, а не власнику окремої квартири.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник Івано-Франківської міської ради доводи скарги ОСОБА_2 заперечила; оскаржуване рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Представник ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнала, просить про її відхилення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, доводи представників Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем 21 квітня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу придбано у приватну власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Всього у будинку розміщено чотири квартири; власником однієї з квартир - № 4 є ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.12.2003 року № 513 п. 53, затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації і передано у приватну власність земельні ділянки громадянам, в тому числі - ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0195 га., яка знаходиться на АДРЕСА_1.

Рішення було прийнято на підставі заяви ОСОБА_4 та затвердженої і погодженої технічної документації ( а.с. 28, 30). До набуття права власності, ОСОБА_4 користувалась земельною ділянкою на підставі договору оренди.

Як вбачається із акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, власники інших квартир не заперечували проти надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, а ЖЕО № 4, як балансоутримувачем будинку, погоджено її межі. На підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на землю, чинність якого на даний час також є предметом спору.

Зазначених обставин жодна з сторін не оспорює.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваним рішенням права позивача порушені не були, оскільки на час прийняття рішення позивач не був власником квартири у будинку АДРЕСА_1. Крім цього, рішення приймалося не Івано-Франківською міською радою, а її виконавчим комітетом; спірна земельна ділянка не була відведена у якості прибудинкової території будинку АДРЕСА_1.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, оскаржуване рішення виконкому Івано-Франківської міської ради прийнято з перевищенням повноважень та порушенням земельного законодавства України є голослівними та не ґрунтуються на доказах, що містяться у матеріалах справи.

Зокрема, рішення № 513 від 16.12.2003 року приймалося виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради в межах делегованих йому на той час повноважень щодо управління землями міста на підставі рішення ХХІ сесії третього демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 25.01.2002 року, про що зазначено у самому рішенні (а.с 28).

Що ж до інших доводів ОСОБА_2 з приводу спірних правовідносин, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції представник Івано-Франківської міської ради, спірна земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_4 статусу прибудинкової території не мала, а відносилась до земель комунальної власності міста, у зв'язку з чим виконавчий комітет, діючи у межах наданих йому на той час повноважень, вправі був розпорядитися нею.

Така позиція відповідача не суперечить матеріалам справи та фактичним обставинам, що встановлені судом першої інстанції; зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що за будинком АДРЕСА_1 була визначена прибудинкова територія, а також дані щодо площі та конфігурації такої.

Сам ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що жодних доказів на обґрунтування своїх вимог він надати не може, про існування таких документів йому також невідомо. Між тим, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Крім цього, слід звернути увагу й на ту обставину, що заявляючи вимогу про визнання недійсним згідно державного акту на право власності на землю, виданого 18.02.2004 року на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_2 жодних вимог до ОСОБА_4 не заявив, а до участі у справі власник земельної ділянки була притягнута лише з ініціативи суду, як третя особа.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми і ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування з мотивів, зазначених ОСОБА_2, колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв