Справа № 487/4560/15-ц
Провадження № 2/487/2019/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 р. Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування Норенко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_7 в особі Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

до ОСОБА_2

про визнання незаконним утримування на території України малолітньої дитини та забезпечення її повернення до Держави Ізраїль,

в с т а н о в и в:

У червні 2015р. громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_7 в особі Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним утримування відповідачем на території України їх неповнолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути дитину до місця постійного проживання у Державі Ізраїль, зобов'язати відповідача передати ОСОБА_7 їх дитину на території України, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_7 та ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_8, дитина постійно проживала разом з батьками в м.Єрусалим, у серпні 2013р. відповідач з дитиною виїхала до України відвідати родичів та до цього часу не повертається сама та не повертає дитину, самостійно змінивши місце проживання неповнолітньої дочки на нове в Україні, чим порушує його батьківські права.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила вимоги задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач - проти позову заперечила, посилаючись на те, що у 2011р. вона уклала шлюб з позивачем в м.Єрусалим, де ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_8; вони проживали з батьками чоловіка в квартирі, де умови для проживання дитини через антисанітарію були непридатні, її прохання до чоловіка до зміни умов мешкання не привели, напроти позивач почав застосовувати до неї фізичне насилля, образи, що негативно впливало на стан дитини; за добровільною згодою позиача вона виїхала разом з донькою до України 13.08.2013р. до батьків, де залишається проживати, і на теперішній час у створених умовах дочка повноцінно розвивається, проходить дошкільне навчання у дитячому закладі; відібрання її від матері не відповідає інтересам дитини, психологічно та психічно тяжко травмує її.

Позицію відповідача також підтримала у судовому засіданні представник органу опіки та піклування.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991р., статей 5,154,257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.

Це ж задекларовано і Преамбулою Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Конвенція), учасником якої є і Україна, та за якою для держав-учасниць слідує, що інтереси дітей - це найважливіше в справі турботи про них.

Відповідно до ст.12 Конвенції слідує, якщо дитина незаконно переміщена або утримується і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, про який йдеться у попередньому пункті, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

При цьому, ст.13 Конвенції закріплено, що незважаючи на положення попередньої статті, судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Єрусалим в Державі Ізраїль у громадянина Ізраїлю ОСОБА_7 та громадянки України ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_8. Дитина проживала з батьками в м.Єрусалим за адресою АДРЕСА_1.

Побутові умови мешкання сім'ї ОСОБА_7, особливо для малолітньої дитини, були незадовільні (антисанітарні), що вбачається з пояснень відповідача, показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та фотографій помешкання. Крім того, за твердженням останніх, мали місце випадки застосування позивачем по відношенню до відповідача фізичного насилля за місцем проживання.

13 серпня 2013р. відповідач ОСОБА_2 з дитиною виїхала до України, письмову згоду на що 12.08.2013р. дав позивач ОСОБА_7 При цьому, останній зазначив про намір дружини ОСОБА_2 відвідати батьків в Україні разом з дитиною.

З 13.08.2013р. і по теперішній час дитина ОСОБА_8 проживає з матір'ю ОСОБА_2 в України м.Миколаєві за адресою: АДРЕСА_2, у належних матерільно-побутових умовах, спілкується мовами східнослов'янської групи, відвідує дошкільний навчальний заклад, соціалізована в суспільстві, оточена любов'ю та турботою рідних. Відповідач не має наміру повертатися до Ізраїлю, вона належним чином виконує батьківські обов'язки, турбується про дитину.

Так, згідно акту обстеження умов проживання сім'ї від 09.10.2015р., складених Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, матеріально-побутове становище дитини задовільне, в квартирі, де проживає дитина, чисто, прибрано, дитина забезпечена всім необхідним відповідно до вікових потреб, матір'ю створені умови для повноцінного розвитку та проживання дитини.

04.11.2015р. фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї здійснено відвідування сім'ї ОСОБА_2 за місцем проживання, під час якого встановлено, що відповідач проживає разом з дитиною, бабусею дитини, ОСОБА_9, та дядьком ОСОБА_11 У помешканні створені належні умови для проживання дитини. Дитина має тісний психоемоційний зв'язок з матір'ю та сильне почуття прив'язаності до неї, легко та невимушено встановлює контакти з оточуючими, досить чітко та відповідно до віку висловлює свої думки та почуття, має низький рівень тривожності. У процесі виховання мати дотримується послідовності у своєму ставленні до дитини, проханнях, у використанні заохочень та дисциплінарних методів впливу.

Зазначене підтверджується висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про недоцільність повернення малолітньої дитини до Ізраїлю від 23.11.2015р. №2447/020201-22/03/14/15, листом Миколаївського міського Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 13.11.2015р. №2183.

Позивачем не надано доказів про те, що піклування про дитину на території України здійснюється з порушенням принципів Декларації прав дитини та Закону України "Про охорону дитинства".

Отже, суд визнає доведеним, що є дані про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі, вона вільно спілкується мовою рідних, добре адаптована до соціального оточення, позбавлення якого поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для неї нетерпиму обстановку. А за такого суд не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позову громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_7 в особі Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області до ОСОБА_2 про визнання незаконним утримування на території України малолітньої дитини та забезпечення її повернення до Держави Ізраїль - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова