Справа №1423/8348/2012 25.11.2015 25.11.2015
Провадження № 22-ц/784/2812/15
Справа 1423/8348/2012 Головуючий у першій інстанції- Тішко Д.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції- Кутова Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого судді Кутової Т.З.

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року за позовом

ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (надалі - ТОВ «Укрпромбанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кіфа» (надалі - ТОВ «Кіфа»), публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Кіфа» про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 липня 2007 року між ТОВ «Кіфа» та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2 млн. грн. для поповнення обігових коштів та на інвестиційні цілі зі сплатою процентної ставки 18% річних та строком до 21 липня 2017 року.

В той же день, в забезпечення виконання умов вказаного договору, ОСОБА_4, як позичальник, ТОВ «Укрпромбанк», як кредитор, та ТОВ «Кіфа», як боржник, уклали договір поруки, згідно умов якого позивач взяв на себе обов'язок перед банком відповідати за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій.

Посилаючись на те, що без його згоди, як поручителя 7 серпня 2008 року та 30 червня 2009 року до кредитного договору були внесені зміни, внаслідок чого збільшився його обсяг відповідальності, позивач просив суд на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України з 7 серпня 2008 року припинити договір поруки, укладений 24 липня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Кіфа» та ОСОБА_5

Ухвалою районного суду, занесеною до журналу судового засідання, від 19 червня 2012 року до часті у справі у якості співвідповідача залучено ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року, до якого ухвалою суду від 23 лютого 2015 року внесені виправлення, позов задоволено. Визнано припиненим з 7 серпня 2008 року договір поруки №12/МС/К-07-01 від 24 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Укрпромбанк». Стягнуто з ТОВ «Український промисловий банк», ТОВ «Кіфа» на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 35 грн. 76 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 12 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим також задоволені та стягнуто на користь останнього 35 грн. 76 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати рішення суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях поданих на апеляційну скаргу, представник відповідача ТОВ «Кіфа» та представник позивача ОСОБА_1 вказували на законність оскаржуваного рішення суду та вірність його висновків.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З роз'яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частин першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено , зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строки їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже , поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 липня 2007 року між ТОВ «Кіфа» та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір № 12/МС/К-07, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 2 млн. грн. з цільовим використанням - поповнення обігових коштів та на інвестиційні цілі, строком до 21 листопада 2017 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 18% річних (а.с. 6-12).

В той же день в забезпечення виконання умов вказаного договору, ОСОБА_4, як поручитель, ТОВ «Укрпромбанк», як кредитор, та ТОВ «Кіфа», як боржник, уклали договір поруки № 12/МС/К-07-01, згідно умов якого позивач взяв на себе обов'язок перед банком відповідати за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій (а.с.5).

В подальшому 7 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Кіфа» було укладено додатковий договір № 12/1/МС/К-07 до кредитного договору, відповідно до п.1 якого було збільшено розмір щомісячної комісії за управління кредитом з 0,06 до 0,17 процентів від суми кредиту, та на підставі п. 3 збільшено з 20% до 26 % річних процентну ставку, що нараховується у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її погашення(а.с.16).

Крім того, 30 червня 2009 року між ТОВ «Кіфа» та ТОВ «Укрпромбанк» також було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, за яким було змінено графік погашення заборгованості та п. 2.1 додатково встановлено, що у випадку невиконання позичальником умов п. 6.1.14 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом підвищується з 1 до 2 % річних (а.с. 17).

Враховуючи зміст наведених додаткових угод, суд вірно зазначив, що вони є такими, що збільшують відповідальність боржника в частині щомісячної комісії за управління кредитом та процентної ставки за користування кредитом у разі несвоєчасного повернення заборгованості за кредитом.

30 червня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» уклало із ПАТ «Дельта Банк» договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, у тому числі й указані вище договори кредиту і поруки від 24 липня 2007 року.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України, умовами припинення поруки є не тільки збільшення обсягу відповідальності боржника, а і відсутність на це згоди поручителя.

Пунктом 9.1. кредитного договору передбачено, що у випадку зміни умов придбання кредитних ресурсів або порядку виконання зобов'язань сторін за цим договором - за погодженням з позичальником та його поручителем вносяться зміни до цього договору та до договорів забезпечення, протягом 10 календарних днів, з дати надіслання банком позичальнику відповідної пропозиції.

Пунктом 13 договору поруки встановлено, що всі зміни та доповнення до нього вносяться в письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів підписаних уповноваженими представниками сторін та засвідчених печатками.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивач, як фізична особа поручитель наведені зміни до кредитного договору від 7 серпня 2008 року та 30 червня 2009 року не підписував, додаткова угода до договору поруки також з ним не укладалась. Ніяких односторонніх дій з боку позивача ОСОБА_4, які б свідчили про надання його згоди як поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, а саме відповідні листи, заяви на ім'я кредитодавця, останній не вчиняв, і з боку ТОВ «Укрпромбанк» такі пропозиції до нього не поступали.

До того ж умовами договору поруки не передбачено зміну обсягу відповідальності поручителя без його повідомлення, навпаки , як зазначено, умовами договору поруки встановлений порядок внесення відповідних змін.

Враховуючи наведені обставини, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання , забезпеченого порукою, а саме збільшення процентної ставки, розміру комісії призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя та обґрунтовано визнав договір поруки припиненим.

При цьому доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк», про те, що ОСОБА_4 знав про внесення змін до кредитного договору та погодився з ними, оскільки підписав вказані додаткові угоди, як представник органу управління вказаного підприємства, не можна прийняти до уваги, оскільки в даному випадку ОСОБА_4 діяв як директор підприємства боржника ТОВ «Кіфа» в межах відповідних повноважень наданих йому, як посадовій особі, та в інтересах підприємства, а не як поручитель, з урахуванням своїх особистих інтересів, як фізичної особи.

При цьому немає підстав вважати, що інтереси юридичної особи боржника є тотожними інтересам фізичної особи. Обізнаність ОСОБА_4 щодо збільшення відповідальності за кредитним договором в силу підписання ним додаткових угод, як директора підприємства, та відсутність його заперечень з цього приводу, як поручителя, не є підтвердженням його згоди на збільшення обсягу його особистої відповідальності, як того вимагає закон, а може бути лише припущенням такого, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Вказане відповідає правовій позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі за № 6-101 цс 14, в якій зазначено, що вирішуючи питання про надання поручителем згоди на зміну зобов'язання, судами необхідна надаватися оцінка діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу відповідальності.

За обставинами даного спору ОСОБА_4 не надавав згоди як поручитель на збільшення своєї відповідальності, ні у спосіб, передбачений договором поруки, ні будь-яким іншим способом.

Також підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для застосування положень закону щодо позовної давності. Так, районний суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що спір з приводу відповідальності поручителя за договором поруки виник в зв'язку із зверненням в грудні 2011 року ПАТ «Дельта Банк» з позовом про солідарну відповідальність поручителя з боржником щодо погашення наявної за договором кредиту заборгованості, тому ОСОБА_4 звернувшись до суду в квітні 2012 року не порушив, встановлені ст. 257 ЦК України, строки звернення до суду.

Інших доводів, які б могли вплинути на наведені висновки суду апеляційна скарга не містить.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, в зв'язку з чим, на підставі ст. 308 ЦК України, воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З. Кутова

К.О.Буренкова

Т.В. Крамаренко