Справа №601/1394/15-ц
Провадження № 2/601/527/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Мочальської В.М.,

при секретарі Коляді О.В.,

з участю представника позивача адвоката Шмайхеля А.К.,

представника відповідача Василюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Тернопільської області, УМВС України в Тернопільській області, Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року зі вказаною вище позовною заявою до суду звернувся ОСОБА_3, посилаючись на те, що 26 серпня 2014 року СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області відносно нього внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000463 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні. Того ж самого дня о 8 год. 30 хв. слідчий Гураль І.В. затримав його в порядку ст. 208 КПК України. 28 серпня 2014 року слідчим суддею Кременецького районного суду Тернопільської області щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 29 серпня 2014 року ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області його звільнено з-під варти в залі суду та зобов'язано прибувати до органів досудового розслідування СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області та суду за першою вимогою. 15.10.2014 року кримінальне провадження щодо нього закрите постановою заступника прокурора Кременецького району у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

У зв'язку з наведеним, з посиланням на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив за рахунок державного бюджету стягнути на його користь 100 000 грн. моральної шкоди, зазначаючи про завдані йому моральні страждання, нервові переживання, порушення нормальних життєвих зв'язків та 3 689 грн. 70 коп. матеріальної шкоди з яких: 1 189 грн. 70 коп. затрачені ним кошти на лікування потерпілого та 2550 грн. на участь захисника у кримінальному провадженні.

З постановою першого заступника начальника-начальника СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області Собчука А.В. від 23.03.2015 року, якою визначено розмір завданої шкоди, яка підлягає до відшкодування у розмірі 2 070,60 грн. за період перебування ОСОБА_3 під слідством та 2 500 грн. за послуги захисника не погоджується, оскільки розмір відшкодування є надто малим.

У судовому засіданні представник позивача Шмайхель А.К. позов позивача підтримав та послався на доводи, наведені у позовній заяві.

Представник відповідача прокуратури Тернопільської області Василюк М.І. позов не визнала та пояснила, що позов про стягнення моральної шкоди є безпідставним, бо немає жодних доказів, що позивачу заподіяно моральну шкоду, не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення 1189 грн. 70 коп. витрачених позивачем на лікування потерпілого та 2550 грн. за надання правової допомоги, оскільки позивачем не представлено доказів, що ліки передані потерпілому та в позовній заяві нема відомостей, що позивачу надавалась правова допомога.

Представники відповідачів Державної казначейської служби України, УМВС України в Тернопільській області, Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області в судове засідання не з'явилися однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази, прийшов до переконання про те, що позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення з наступних міркувань.

З постанови першого заступника начальника-начальника СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області Собчука А.В. від 23.03.2015 року вбачається те, що 26 серпня 2014 року СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000463 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Того ж дня ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та він затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2014 року ОСОБА_3, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, обрано запобіжний захід у виді взяття під варту до 8 год. 30 хв. 25.10.2015 року.

29 серпня 2014 року ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області скасовано обраний запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, звільнено його з-під варти з залу суду та зобов'язано прибувати до органу досудового розслідування СВ Кременецького РВ УМВС за першою вимогою.

Постановою прокурора Кременецького району від 15 жовтня 2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Постановою першого заступника начальника-начальника СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області Собчука А.В. від 23.03.2015 визначено розмір завданої шкоди яка підлягає для відшкодування у розмірі 2070,60 гривень за період перебування ОСОБА_3 під слідством та 2500 гривень за послуги захисника (а.с.5-6).

Під слідством ОСОБА_3 перебував з 26 серпня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, тобто 51 день та три дні перебував під вартою.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року, з наступними змінами і доповненнями, встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ст.1, ч.2 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 3, ч.1, п. 5 Закону у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно зі ст.2, ч.2 цього Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з положеннями ст.ст. 11,12 цього Закону в разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. (Частина перша статті 11 в редакції Закону N 3165-IV (3165-15) від 01.12.2005; із змінами, внесеними згідно із Законом N 4652-VI (4652-17) від (13.04.2012).

Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. (Частина перша статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1130-IV (1130-15) від 11.07.2003; в редакції Закону N 4652-VI (4652-17) від 13.04.2012).

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду-до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

(Частина друга статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1130-IV (1130-15 ) від (11.07.2003)

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку (п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя").

Згідно зі ст. 5, ч. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, норми якої є частиною національного законодавства, кожен хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання органом досудового слідства обов'язків щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин кримінального провадження, що призвело до незаконного застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та незаконного перебування позивача під слідством, позивач зазнав психічних та душевних страждань, відбулись вимушені зміни у його життєвих стосунках, у зв'язку з чим має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та роз'яснень даних в п. 9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконним перебуванням під слідством, закриття кримінального провадження, а також враховуючи засади розумності та справедливості, виходячи із розрахунку мінімальної зарплати за час знаходження ОСОБА_3 під слідством та під вартою, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити в розмірі 5 000 грн..

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача Василюк М.І. про безпідставність позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України така шкода відшкодовується у встановленому обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду шляхом списання Державним казначейством України на користь фізичної особи встановленої до відшкодування суми коштів з єдиного казначейського рахунку Держбюджету України.

З позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що позивачу надавалась правова допомога. В підтвердження своїх вимог позивач долучає квитанцію адвоката Корфа П.К. про здійснення оплати правової допомоги в розмірі 2500 грн..

Суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача до задоволення не підлягають, оскільки ним не надано необхідних документів на підтвердження своїх посилань - в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що адвокат Корф П.К. мав право надавати правову допомогу у даному кримінальному провадженні, кількість відпрацьованого часу в кримінальному провадженні та фінансові документи які б свідчили про здійснення такого платежу, як цього вимагають стандарти бухгалтерського обліку.

З позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що ним затрачені кошти на лікування потерпілого в сумі що 1 189 грн. 70 коп.. В підтвердження своїх вимог позивач долучає товарні чеки: від 26.08.2014 року, 27.08.2014 року та від 28.08.2014 року про придбання медикаментів для ОСОБА_6, проте зробити висновки які саме препарати купувались, коли, в якому закладі та чи були вони потрібні в час лікування ОСОБА_6 неможливо. Тому в цій частині позов також задоволений бути не може.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208, 212, 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: