У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - управління у справах захисту прав споживачів Миколаївської області, про стягнення депозиту та відсотків, за касаційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на його користь грошові кошти та нараховані по ним відсотки в загальному розмірі 136 476,64 євро; 99 187,37 дол. США за договорами банківського вкладу та карткових рахунків, а також 20000 грн на відшкодування моральної шкоди.

05 червня 2014 року ОСОБА_4 також звернулась до суду з позовом, у якому просила Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути їй грошові кошти в загальному розмірі 63367,39 євро та 123 696 грн 22 коп., а також нараховані по ним відсотки 362,97 євро та 1 796 грн 48 коп. за договорами банківського вкладу та карткових рахунків.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилались на ті обставини, що банк не виконує взятих на себе зобов'язань за укладеними між ними договорами та на їх вимогу грошові кошти не повертає.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2014 року позови об'єднані в одне провадження.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 грошові кошти за договорами банківського вкладу: № SAMDN 5808 від 06 липня 2009 року на суму 20 003,56 євро; SAMDN 5747 від 06 липня 2009 року на суму 20 003,56 євро; SAMDN 8045 від 23 червня 2010 року на суму 20 160,00 євро; SAMDN 9908 від 30 червня 2010 року на суму 40 000 євро; SAMDN 9999 від 30 червня 2010 року на суму 20 000 євро; SAMDN 8320 від 30 червня 2010 року на суму 28 380,07 дол. США; SAMDNWFD 400 від 17 грудня 2013 року на суму 37 324,82 дол. США; SAMDN 0100****2947 від 22 квітня 2013 року на суму 23 342,74 дол. США; SAMDN 0100****6970 від 25 вересня 2012 року на суму 5 035 дол. США; SAMDN wfd 5 від 16 грудня 2013 року на суму 100 дол. США; SAMDN wfd 9 від 16 грудня 2013 року на суму 100 дол. США; SAMDN wfd 8 від 16 грудня 2013 року на суму 100 євро; SAMDN wfd 0 від 16 грудня 2013 року на суму 100 євро; SAMDN wfd 4 від 16 грудня 2013 року на суму 100 євро; а також кошти за картковими рахунками НОМЕР_1 - 808,89 дол. США; НОМЕР_2 - 1 427,21 дол. США; НОМЕР_3 - 5 344,25 євро.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договорами банківського вкладу: № SAMDN8066 від 14 лютого 2014 року в розмірі 125 051 грн. 61 коп.; № SAMDN6374 від 25 березня 2010 року в розмірі 23 116, 36 євро; № SAMDN1081 від 30 червня 2010 року в розмірі 40 246,61 євро; а також грошові кошти за картковими рахунками: НОМЕР_4 в розмірі 441 грн. 09 коп. та НОМЕР_5 - 367,39 євро.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

21 липня 2015 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 грошових коштів за договорами : SAMDN 0100****2947 від 22 квітня 2013 року в сумі 23 342,74 дол. США; SAMDN 0100****6970 від 25 вересня 2012 року в сумі 5 035 дол. США; SAMDN wfd 5 від 16 грудня 2013 року в сумі 100 дол. США; SAMDN wfd 9 від 16 грудня 2013 року в сумі 100 дол. США; SAMDN wfd 8 від 16 грудня 2013 року в сумі 100 євро; SAMDN wfd 0 від 16 грудня 2013 року в сумі 100 євро; SAMDN wfd 4 від 16 грудня 2013 року в сумі 100 євро; на рахунку НОМЕР_1 в сумі 808,89 дол. США; на рахунку НОМЕР_2 в сумі 1 427,21 дол. США; на рахунку НОМЕР_3 в сумі 5 344,25 євро та ОСОБА_4 грошових коштів за рахунками: НОМЕР_4 в розмірі 441 грн. 09 коп. та НОМЕР_5 - 367,39 євро скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах позивачі просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, а відповідач - скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з банку на користь ОСОБА_5 грошових коштів за договорами банківського вкладу від 06 липня 2009 року, 23 та 30 червня 2010 року, 17 грудня 2013 року та на користь ОСОБА_4 - за договорами від 14 лютого 2014 року, 25 березня 2010 року та 30 червня 2010 року, суд першої інстанції, з рішенням якого в цій частині погодився апеляційний суд, правильно встановив обставини справи про те, що між сторонами виникли договірні відносини за договорами банківського вкладу, однак банк не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув на вимогу позивачів суми вкладів та нарахованих процентів, що суперечить вимогам ст. 526, ч. 2 ст. 1060 ЦК України та є підставою для стягнення цих коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів, які знаходяться інших на карткових та депозитних рахунках позивачів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вони не надали доказів на підтвердження цих вимог, зокрема, укладених відповідно до вимог закону договорів банківських вкладів та договорів про відкриття та обслуговування карткових рахунків, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційні скарги потрібно відхилити, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко