АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментівза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому, посилаючись на нерегулярну сплату ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, що були присуджені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року у розмірі31 245,66 грн, просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 19 048 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина у сумі 19 048 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, та порушено норми матеріального права, що призвело до не вірного вирішення справи. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, та наявності підстав для відповідальності платника аліментів у вигляді неустойки (пені) за прострочення їх сплати. Крім того, суд не взяв до уваги того, що він тривалий час не працює з причини незадовільного стану здоров'я, та не вирішено питання щодо зменшення розміру пені.

У судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 12 травня 2014 року і до повноліття дитини, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону.

Згідно довідки-розрахунку головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з 12 травня 2014 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 31 245,66 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а позовні вимоги доведено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 Постанови роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх слати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України та вказаних роз'яснень, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 був обізнаний про ухвалене судове рішення щодо стягнення з нього аліментів. Дій, які б свідчили про його намагання сплачувати аліменти в добровільному порядку відповідач не вчиняв. Доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин матеріали справи не містять.

З матеріалів справи убачається, що 12 грудня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Біланом Ю.С. направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 грудня 2014 року на адресу ОСОБА_2 У зв'язку з ухиленням останнього від виконання рішення суду про стягнення аліментів, та наявною заборгованістю держаним виконавцем на адресу боржника 20 січня 2015 року та 17 квітня 2015 року направлено вимоги про сплату у добровільному порядку заборгованості.

Відповідно до заяви-зобов'язання від 22 липня 2015 року ОСОБА_2 зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дитини, про заборгованість та кримінальну відповідальність повідомлений.

Жодної заяви про стан здоров'я ОСОБА_2 до відділу ДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, так і до суду першої інстанції надано не було, а відтак - доводи апеляційної скарги про недоведеність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт ухиляння ОСОБА_2 від виконання рішення суду про стягнення аліментів доведено.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки, встановивши факт наявності заборгованості зі сплати аліментів та вини відповідача у її виникненні, дійшов правильного висновку про наявність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Правильність розрахунку заборгованості за сплати аліментів за період з 12 травня 2014 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 31 245,66 грн ОСОБА_2 не оскаржив, а розрахунок пені наданий позивачем - не спростував належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 19 048 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів на підтвердження того, що розрахунок пені є не вірним, а тому підстав перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені у суду апеляційної інстанції немає.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи ОСОБА_2 щодо зменшення розміру неустойки не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки останній в суді першої інстанції не доводив обставин складного фінансового становища та не надавав доказів на підтвердження вказаних обставин.

Апеляційна скарга не містить доводів на підтвердження поважної причини неподання таких доказів до суду першої інстанції.

За наведених обставин, виходячи з повноважень передбачених ч. 2 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не стосуються розгляду цієї справи по суті.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді