Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"23" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Непекло М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначив, по 30 червня 2015 року позивач працював у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого його було звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Так, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 46604,43 грн., а також компенсація у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 8243,80 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня по 30 вересня 2015 року в сумі 14349,33 грн., та у подальшому провести нарахування по день ухвалення рішення судом. Також зазначив, що незаконними діями відповідача по невиплаті заробітної плати йому спричинено моральну шкоду.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 46604,43 грн. з компенсацією в розмірі 8243,80 грн., середній заробіток в сумі 14349,53 грн., середній заробіток за час розгляду справи у суді та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Також просив стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнав частково та вказав, що за період з вересня 2014 року по червня 2015 року заборгованість перед позивачем складає 46604,43 грн., з компенсацією 8243,80 грн. Погодився з наданим позивачем розрахунком суми середньоденної заробітної плати, яка складає 217,41грн., між тим не погодився із кількістю днів прострочення. У задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити.

У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по 30 червня 2015 року працював у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці.

30 червня 2015 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата.

Згідно наданих відповідачем заперечень, заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період його роботи з вересня 2014 року по червень 2015 року складає 46604,43 грн. та компенсація складає 8243,80 грн.

Представником позивача визнано позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з урахуванням компенсації, у звязку з чим, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати з урахуванням компенсації в загальному розмірі 54848,23грн.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, оскільки відповідно до наданих відомостей на теперішній час заборгованість перед позивачкою не погашена, тобто відповідачем порушено передбачені законом строки розрахунків при звільненні.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачці при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з дня, наступного за днем звільнення (01 липня 2015 року) по день ухвалення рішення судом, тобто по 23 листопада 2015 року.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 217,41 грн.

Відповідач у своїх поясненнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 217,41 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який у своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 217,41 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 217,41 грн.

Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 01 липня 2015 року і по день ухвалення рішенням судом 23 листопада 2015 року.

За вказаним відповідачем графіком роботи середньостатистична кількість робочих днів за вказаний період складає 102 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року складає 22175,82 грн. (102 дні х 217,41 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 22175,82 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Позивачем надано квитанцію та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких він сплатив 292,32 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме за розрахунок заборгованих сум, складання адвокатського запиту на отримання відомостей про заробіток та графік роботи, складання позовної заяви та додатків до неї для звернення до суду та юридичну консультацію, тривалість 0,6 години.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 292,32 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 770,24 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 46604,43 грн., компенсації в розмірі 8243,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року в сумі 22175,82 грн., з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з відповідних сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, моральну шкоду в розмірі 300 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 292,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 1257,44 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа