Номер провадження: 22-ц/785/8550/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014р. по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

06 листопада 2014р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007р. у розмірі 14455грн.08коп. та судових витрат, посилаючись на те, що за кредитним договором 09 листопада 2007р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2008р. з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ПриватБанк» було стягнуто 5670грн. 80коп. та судові витрати.

У звязку з порушення своїх зобовязань за кредитним договором у відповідача перед банком виникла заборгованість станом на 30 вересня 2014р. у розмірі 19199грн.45коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом 4576грн.57коп.;

- заборгованості по процентам 11052грн.84коп.;

- заборгованості з комісії за користування кредитом 3570грн.04коп.

Позивач вказав, що від вищевказаної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 5670грн.80коп., яка була стягнута з відповідача ОСОБА_2 за судовим наказом, і різниця становить 13528грн.65коп., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 676грн.43коп., та всього Банк просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в сумі 14455грн.08коп.

Справа розглянута в заочному порядку.

Заочним рішення суду від 24 грудня 2014р. позов ПАТ «Приватбанк» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 14455грн.08коп., яка складається з різниці між поточною заборгованістю та стягнутої за судовим наказом у в розмірі 13528грн.65коп., 250грн. - штрафу (фіксована частина), 676грн.43коп. - штрафу (процентна складова), понесені судові витрати в сумі 243грн.60коп., а всього стягнуто 14698грн.68коп.(а.с.34).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2015р. було залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду (а.с.55).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову банку, при цьому апелянт посилається на те, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим (а.с.58-60).

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, апелянта ОСОБА_2, представника Банку, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 п.п. 3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів суду обґрунтованість своїх вимог, тому є підстави для задоволення позову.

Проте погодитися із таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 09 листопада 2007р. між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах і Правилах надання банківських послуг строки (а.с.11,12-17).

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору він складається із заяви позичальника та Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умови).

Дійсно на порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість.

Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2008р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5670грн.80коп. (а.с.6).

Відомостей про виконання або не виконання ОСОБА_2 вищезазначеного судового наказу матеріали справи не містять, однак, сторони визнали, що зазначений наказ був виконаний в повному обсязі, та дані обставини були підтверджені позивачем в позовній заяві.

На вимогу суду апеляційної інстанції Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції сповістив, що у відділу не збереглися відомості щодо виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2008р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 5670грн.80коп.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Наведених роз'яснень у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд першої інстанції в повній мірі не врахував та, встановивши, що судовим наказом з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З огляду на вищевказане висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковими.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

Колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку із недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Оскільки при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у сумі 535грн.92коп., що підтверджується квитанцією на а.с.57, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України ці витрати повинні бути стягнуті з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. ст.ст.304, 307, 309, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати у сумі 535грн.92коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді: С.О.Погорєлова

ОСОБА_3