УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Артеменка Олександра Олександровича до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою арбітражного керуючого Артеменка Олександра Олександровича на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 20 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3, в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Артеменка О.О., звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2009 року між ОСОБА_6, який діяв від його імені, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Тойота Прадо», 2006 року випуску. Рішенням господарського суду Черкаської області від 30 листопада 2011 року зазначений договір купівлі-продажу транспортного засобу визнано недійсним. Посилаючись на те, що на теперішній час власником спірного автомобіля є ОСОБА_5, який незаконно ним володіє, позивач просив суд витребувати зазначений автомобіль із чужого незаконного володіння на його користь.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 20 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 3 липня 2014 року скасовано рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 20 травня 2014 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Витребувано у ОСОБА_5 автомобіль марки «Тойота Прадо», 2006 року випуску, та повернуто вказаний автомобіль позивачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення апеляційного суду Сумської області від 3 липня 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2015 року, рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

У касаційній скарзі арбітражний керуючий Артеменка О.О. просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що рішенням господарського суду Черкаської області від 23 жовтня 2008 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_6, який 26 лютого 2009 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля марки «Тойота Прадо», 2006 року випуску, із ОСОБА_7

Рішенням господарського суду Черкаської області від 30 листопада 2011 року зазначений договір купівлі-продажу транспортного засобу визнано недійсним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 26 березня 2013 року відмовлено в задоволенні позову арбітражного керуючого Артеменка О.О. до ОСОБА_7 про застосування наслідків недійсності правочину.

8 вересня 2010 року ОСОБА_7 зняв спірний автомобіль з реєстрації для подальшої реалізації, а 3 вересня 2011 року власником цього автомобіля став ОСОБА_5

Суд першої інстанції відмовляючи в позові, виходив із того, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки він придбав його до постановлення господарським судом Черкаської області рішення про визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу автомобіля, а також, що відповідач придбав спірний автомобіль не у ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а у сторонньої особи.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині відмови в позові, виходив із того, що на момент розгляду зазначеної справи в апеляційній інстанції, спірне майно вже не знаходиться у володінні відповідача.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України , якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом зазначених правових норм та відповідно до вимог ст. ст. 214, 307, 316 ЦПК України суди повинні були встановити: чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати він про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобов'язаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою та не знав і не міг знати про те, що придбає майно в особи, якій не належить право його відчуження.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду, у порушення вищезазначених норм процесуального права не перевірив, яким чином спірний автомобіль вибув із власності позивача.

При цьому, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову з інших підстав, а саме з того, що на момент розгляду зазначеної справи в апеляційній інстанції, спірне майно вже не знаходиться у володінні відповідача. Апеляційний суд тим самим вийшов за межі, встановлені процесуальним законом, оскільки апеляційний суд мав лише перевірити законність рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, які існували на момент ухвалення такого рішення та доказів, які досліджувалися судом першої інстанції (ст. 303, 304 ЦПК України). З відмовою в позові з підстав зміни власника майна, що витребовується, на стадії апеляційного провадження, неможливо погодитись, оскільки зазначені обставини не існували під час розгляду справи судом першої інстанції, а виникли лише при розгляді справи апеляційним судом.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу арбітражного керуючого Артеменка Олександра Олександровича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська