Справа № 307/2161/15-ц
Провадження № 2/307/1290/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І при секретарі Ком'яті Н.І., з участю представника позивачка ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_2 до Нересницької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 пред'явив позов в суд про визнання за ним права власності на спадковий будинок АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ще в 1972 році було побудовано житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він прийняла спадщину подавши заяву у Тячівську державну нотаріальну контру. Його рідний брат ОСОБА_3 відмовився від спадщини в його користь , а інших спадкоємців не має.

Однак оформити будинок на себе він не має можливості, оскільки в нього немає правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому він змушений звернутись з позовом в суд про визнання права власності на спадковий будинок.

Представник позивача позовні вимоги підтримав викладені в позовній заяві та пояснив, що будинок побудований ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в 1972 році. На момент смерті заповіту на нерухоме майно не залишали.

Просить суд визнати право власності на спадковий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_3 відмовився від одержання ї частки на спадщину після смерті батька ОСОБА_5.

Представник Нересницької сільської ради, Танчинець Б.П. в судове засідання не з'явились по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені по час місце розгляду справи в суді, а тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити.

Довідкою № 250 від 02 липня 2015 року виданою Нересницькою сільською радою стверджується, що ОСОБА_2, до дня смерті своїх батьків проживав разом з ними за адресою АДРЕСА_1.

Свідоцтвом про смерть стверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свідоцтвом про смерть стверджується, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Поняття майнового права визначено ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до нього майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Стаття 190 ЦК України встановлює, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частина 5 статті 1268 ЦК України встановлює порядок прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації (ст.ст.1268, 1269, 1299 ЦК).

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця права, отримати право на її проведення.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Частиною 1 ст.182 ЦК встановлено, що " право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обов'язковій державній реєстрації ". Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухомість, обтяження таких прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до п.6 ст.3 вищевказаного закону - будь-які правочини щодо нерухомості укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього закону.

Таким чином, на даний час державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, то є можливості особи, який вважає себе його власником, здійснювати будь-які угоди щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування. У зв'язку із цим було зроблено витяг із зазначеного узагальнення.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ВССУ вказав: При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Статтею 1299 ЦК встановлено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених частиною 1 статті 1297, частиною 1 статті 1299 ЦК України, по оформленню права на спадщину, у складі якого є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в пункті 27 постанов від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Згідно з положеннями ст.ст.1217, 1218, 1261 ЦК України ОСОБА_2 є єдиною особою, яка за законом має право на проведення державної реєстрації права власності.

Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є право встановлювальними документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України " Про власність " об'єктами права особистої власності можуть бути житлові будинки, квартири, предмети особистого користування й інші речі.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України " Про власність " володіння майном визначається правомірним, якщо зворотне не буде встановлено судом.

Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України в (ред. 2004 р.) відноситься до першої черги спадкоємців, інших спадкоємців на майно померлого ОСОБА_5 не має, що є доведеним та встановлено в судовому засіданні.

Про прийняття позивачем ОСОБА_2 спадщини - спадкового будинку після смерті ОСОБА_5, свідчить та обставина, що він звернувсь в Державну нотаріальну контора з заявою про прийняття спадщини, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як на час відкриття спадщини проживав у спадковому будинку де проживає і тепер.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї.

За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити.

На основі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 215, 213 ЦПК України, ст. ст. 376 ч.3, 1233-1235, 1261, 1268 ч.3 ЦК України,

РІШИВ

Позов задовольнити повністю

Визнати право власності в цілому на спадковий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканцем АДРЕСА_2.

На рішення може бути подана апеляція в судову палату по цивільним справам апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з моменту проголошення, через Тячівський районний суд, а сторонам які брали участь в розгляді справи але не були присутні під час проголошення рішення у той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Тячівського районного суду. В.І.Мельник