Справа №483/1235/14-ц 23.11.2015 23.11.2015 23.11.2015
Провадження №22-ц/784/2829/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/1235/14-ц Головуючий І інстанції - Карікова Л.В.
Провадження № 22-ц/784/2829/15 Доповідач - Темнікова В.І. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

за участю секретаря - Тищенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на боці відповідача - Інтернет видання «Преступности. НЕТ» Інформаційного агентства Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Медіа Група - УМГ» про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на боці відповідача - Інтернет видання «Преступности. НЕТ» Інформаційного агентства Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Медіа Група - УМГ» про захист честі, гідності та ділової репутації задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2, розміщену в Інтернет виданні «Преступности. НЕТ» Інформаційного агентства «Українська Медіа Група-УМГ» ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме : інформацію наступного змісту «ОСОБА_1 напал и избил его ОСОБА_5, опять таки по больним ребрам, оплевал, вибил мобильний телефон». Щодо задоволення позову про зобов`язання ОСОБА_2 спростувати поширену ним інформацію шляхом оприлюднення її в Інтернет виданні «Преступности. НЕТ» - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

23 жовтня 2015 року по зазначеній справі Миколаївським районним судом Миколаївської області було постановлено додаткове рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 730 грн. 80 коп., з ОСОБА_2 - на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Не погодившись із зазначеним додатковим рішеннями, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 243,60 грн. та 121,80 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 отримав повістку 16.11.2015 року, тому вважається, що відповідач також повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як згідно ч.5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Не зважаючи на це, ні відповідач, ні його представник до судового засідання не з'явилися. Відповідач направив на адресу суду телеграму, в якій просив перенести слухання справи, однак про наявність поважних причин для неявки до суду в тексті телеграми не повідомив. Тому суд визнав причини неявки відповідача до суду неповажними і продовжив розгляд справи у відсутності відповідача, його представника та представника третьої особи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, суд при прийнятті додаткового рішення виходив з того, що оскільки під час ухвалення рішення по справі судом не було вирішено питання про судові витрати, то по справі необхідно постановити додаткове рішення з власної ініціативи суду.

При прийнятті додаткового рішення по справі, суд виходив також з того, що при подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі по 243, 60 грн. за вимоги майнового та немайнового характеру. Під час подальшого розгляду справи позивач 08.09.2015 року подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. З врахуванням положень п.5 п.п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції від 22.05.2015 року, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року позивач за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди повинен був сплатити 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка становить 1218 грн. Тому суд дійшов висновку, що позивачем не доплачено судовий збір в розмірі 974,40 грн. (1218 -243,60).

З врахуванням вищезазначеного суд вважав за необхідне судові витрати розподілити наступним чином: з позивача стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 730 грн. 80 коп., з відповідача ОСОБА_2 стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп., ( за вимогу про відшкодування моральної шкоди ), крім того, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнути судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. ( за вимогу немайнового характеру). При цьому суд посилався на положення ст. 88 ЦПК України та пунктів 35, 36 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час проголошення рішення питання про стягнення з відповідача відшкодування судового збору суддею не оголошувалося, не є підставою для скасування додаткового рішення, так як згідно матеріалів справи, в судовому засіданні 06 жовтня 2015р. була проголошена вступна та резолютивна частина рішення, в якій дійсно не було вирішено питання про розподіл судових витрат. В тексті повного рішення суду було зазначено, що судові витрати по справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Згідно п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Про можливість у такому випадку ухвалити додаткове рішення зазначено і в п. 41 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. І тільки якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Однак, як убачається з матеріалів справи докази про сплату судового збору надавалися позивачем під час подачі позовної заяви, суд в тексті рішення дійшов висновку про те, що судові витрати по справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, проте цей висновок суду не знайшов свого відображення в резолютивній частині рішення. За таких обставин у суду були всі правові підстави для винесення додаткового рішення для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Не є безумовною підставою для скасування додаткового рішення також посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 220 ЦПК України суд дійсно ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, однак, їх присутність не є обов'язковою. Згідно наданого апеляційному суду конверту, первісно повідомлення про необхідність отримання поштової кореспонденції було залишено працівниками пошти в поштовому ящику апелянта 23 жовтня 2015 року, потім повторно 27 жовтня 2015р., після чого було повернено за закінченням строку зберігання. Зазначене свідчить про те, що суд намагався викликати позивача для участі у справі. Справа судом дійсно була розглянута 23 жовтня 2015 року без участі сторін і без наявності в матеріалах справи даних про належне повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що є порушенням норм процесуального законодавства. Однак, як зазначено в ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Крім того, як зазначено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого не сталося в даному випадку. Тому достатніх правових підстав для скасування додаткового рішення суду з цих підстав не вбачається.

Не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування додаткового рішення, також доводи апелянта про те, що суд на порушення вимог закону прийняв до розгляду заяву про збільшення вимог без доплати судового збору та не роз'яснив позивачу про необхідність доплати судового збору під час подачі заяви про збільшення позовних вимог, не надав строк для сплати судового збору, хоча це було обов'язком суду, оскільки це є загальним правилом у разі, коли позивач збільшив розмір позовних вимог, заявив нові вимоги або до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, у зв'язку з чим збільшилась ціна позову. Однак, як зазначено в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,з урахуванням конкретних обставин справи судом може бути розглянуто та змінено вимоги позивача без доплати суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами згідно зі статтею 88 ЦПК. Зазначене свідчить про те, що обставини, на які посилається позивач не є грубим порушенням норм процесуального права, а тому не можуть бути самостійною та безумовною підставою для скасування додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано взяв до уваги положення п.5 пп.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який набрав чинності з 01 вересня 2015 року, оскільки сума збільшених позовних вимог, заявлених у червні 2014 року не перевищувала ціну позову для сплати судового збору у розмірі 243грн. 60 коп. на час подачі позову, є необґрунтованими, так як на час звернення позивача до суду з заявою від 08.09.2015р. про збільшення розміру моральної шкоди до 5000 грн., набрав чинності Закон України «Про судовий збір» у новій редакції. З врахуванням положень п.5 п.п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в новій редакції, позивач за подання до суду позовної заяви про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи з одночасними вимогами про відшкодування моральної шкоди повинен був сплатити з позовної заяви немайнового характеру судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, а з позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Тобто мінімальний розмір судового збору за вимогами про відшкодування моральної шкоди не міг уже бути меншим, ніж мінімальна заробітна плата, розмір якої становив 1218 грн. Обов'язок сплатити судовий збір саме з урахуванням нового Закону України «Про судовий збір», випливає також з положень ч.3 ст. 2 ЦПК України про те, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій. Про необхідність доплатити несплачену суму судового збору, розмір якого має відповідати ставкам, встановленим пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі, якщо позивач на підставі частини другої статті 31 ЦПК збільшив розмір позовних вимог, заявив нові вимоги або до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, у зв'язку з чим збільшилась ціна позову, зазначено також в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» і в п. 10 даної постанови Пленуму, в якій зазначено, що заподання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

Не є підставою для скасування додаткового рішення також посилання апелянта на те, що йому не зрозумілий розрахунок розподілу судових витрат, зроблений судом, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач первісно звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив зобов'язати останнього спростувати поширену ним недостовірну інформацію про те, що позивач « напал и избил его (ОСОБА_5), олять - таки по больним рёбрам, …оплевал, выбил мобильный телефон..» шляхом оприлюднення цього спростування відповідачем в Інтернет виданні «Преступности НЕТ» протягом 3 днів з набрання ним законної сили, а також стягнути в якості компенсації за відшкодування моральної шкоди 1923 грн.

Таким чином, дані позовні вимоги складаються з вимог немайнового характеру (про зобов'язання спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оприлюднення спростування відповідачем в Інтернет виданні «Преступности НЕТ») та вимог про відкодування моральної шкоди. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. по кожній позовній вимозі.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині немайнової позовної вимоги був задоволений частково. Так, судом було визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2, розміщену в Інтернет виданні «Преступности. НЕТ» Інформаційного агентства «Українська Медіа Група-УМГ» ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме : інформацію наступного змісту «ОСОБА_1 напал и избил его ОСОБА_5, опять таки по больним ребрам, оплевал, вибил мобильний телефон». Щодо задоволення позову про зобов`язання ОСОБА_2 спростувати поширену ним інформацію шляхом оприлюднення її в Інтернет виданні «Преступности. НЕТ» - відмовлено.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Однак, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то, як зазначено в п. 36 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Тому судом правильно з відповідача на користь позивача було стягнуто половину судового збору, сплаченого ним під час звернення до суду за позовну вимогу немайнового характеру, а саме 121 грн.80 коп. ( 243 грн.60 коп.: 2= 121грн.80коп.).

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову була заснована судом також при розподілі судових витрат з позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Виходячи з суми збільшених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до 5000 грн., суд задовольнив ці вимоги частково у розмірі 1000грн., тобто у розмірі 20% від заявлених позовних вимог. Мінімальний розмір судового збору з збільшеної суми позовних вимог, який повинен бути сплачений на користь держави, становить 1218грн. Таким чином, 20% від цієї суми становить 243грн.60 коп. (1218грн.:100 х 20= 243грн.60коп.), які і були стягнуті з відповідача на користь держави. 80% від зазначеної суми судового збору, який повинен бути сплачений на користь держави, становить 974 грн.40 коп., які повинно було стягнути з позивача на користь держави. Однак, оскільки під час звернення до суду з первісним позовом позивач уже сплати судовий збір за вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243грн.60 коп., то суд зменшив суму, яка підлягає стягненню з позивача на користь держави і правильно визначив її як 730грн.80 коп. (974 грн.40 коп. - 243грн.60 коп. =730грн.80 коп.).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303,307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Додаткове рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді