Провадження № 2/522/7030/15
16 листопада 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів зо договором позики, посилаючись на те, що 28 травня 2012 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого вона передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 6 300, 00 дол. США зі строком повернення 07 червня 2012 року. Однак у вказаний у договорі термін відповідачкою позика повернута не була. Тому, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 вищевказану суми боргу.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом подання оголошення в пресі в порядку ст. 74 ЦПК України, а тому вважається сповіщеною належним чином. Заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала та про причини неявки суд не повідомляла.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 28 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого позивачка передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 6 300, 00 дол. США зі строком повернення 07 червня 2012 року, що підтверджується відповідною розпискою.
Проте, у вказаний в розписці термін відповідачкою кошти повернуті не були, та на даний час по укладеному договору позики розрахунок не проведений, а ОСОБА_2 ухиляється від повернення боргу.
Таким чином, невиконання відповідачкою умов договору позики від 28 травня 2012 року підтверджується наявністю в ОСОБА_1 оригіналу розписки, підписаної власноручно відповідачкою.
У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 28 травня 2012 року у розмірі 6 300, 00 дол. США відповідачкою не повернено у встановлений договором термін.
Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 339, 30 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму грошових коштів у розмірі 6 300 (шість тисяч триста) дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 16 листопада 2015 року становить 145 278 (сто сорок пять тисяч двісті сімдесят вісім) грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму судового збору у розмірі 1 339 (одна тисяча триста тридцять девять) грн. 30 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ю.Б. Свячена