Справа № 474/1051/15-ц
Провадження № 2/474/362/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.15 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді Сокола Ф.Г.

при секретарі судового засідання Тодосьєвій А.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Врадіївський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

22.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати СГІРФО Врадіївський РВ УМВС України в Миколаївській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2009 року приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, відповідно до якого позивач придбала у ОСОБА_4, яка діяла в інтересах та від імені ОСОБА_5 вищевказаний будинок та земельну ділянку. Після чого позивач зареєструвала у даному житловому будинку членів своєї родини, в тому числі і відповідача, та вони почали там проживати. На даний час рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Враховуючи, що вказана особа понад один рік у вказаному житлі не проживає та не користується без поважної причини, позивач на підставі ст. 405 ЦК України, просила позбавити його права користування цим житлом. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, а вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд.

У судовому засіданні позивач підтримала позов повністю та просила його задовольнити. Позивач суду повідомила, що з 06.11.2009 року є власником цього житла. 28.08.1998 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.04.2015 року розірвано. За її волею він був у будинку прописаний. У жовтні місяці 2014 року сторони перестали разом проживати та до цього часу він у житловому будинку не проживає та не користується ним. Де на даний час він проживає, їй невідомо, так як вже понад один рік вони не підтримують будь-яких відносин.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся двічі належним чином, в тому числі через засоби масової інформації, в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, рішення просив постановити на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених у судовому засіданні обставин.

З договору купівлі-продажу від 06 листопада 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24494885 від 18.11.2009р. та державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 15.12.1997р.

Згідно довідки № 899 від 28.10.2015р. Врадіївського РС УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідач на момент реєстрації був прописаний з волі позивачки як член сім'ї.

Згідно рішення Врадіївського районного суду від 08.04.2015 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно акту обстеження побутових умов проживання від 08.10.2015р. відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проте за місцем реєстрації не проживає.

Листом № 892 від 03.11.20215р. Врадіївським районним сектором управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області позивачу відмовлено в знятті з реєстрації місця проживання відповідача.

Свідок ОСОБА_6 дав суду показання, що він являється рідним батьком позивача та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 на даний час виїхав за межі країни та з жовтня місяця 2014 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1. Свідок повідомив, що будинок утримує позивач, яка сплачує також комунальні платежі.

Свідок ОСОБА_7 надала суду аналогічні показання.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 без поважних причин більше року не користується житловим будинком позивача та відсутній там без поважних причин, що свідчить про те, що він втратив інтерес щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратив право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а в частинні зняття відповідача з реєстраційного обліку позов є безпідставним та необґрунтованим, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. та витрати пов'язані з викликом відповідача до суду через засоби масової інформації в розмірі 420 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Врадіївський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. та витрати пов'язані з викликом відповідача до суду через засоби масової інформації в розмірі 420 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г.Сокол