Справа № 362/1562/15-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/5755/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 46 11.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Антоненко В.І., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Мар»янівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви, відновлення чинності заповіту та зобов»язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Мар»янівська сільська рада Васильківського району Київської області, про визнання правочину дійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом та уточнивши який, просив визнати недійсною заяву від 25.06.2013 року про скасування заповіту та зобов'язати Мар'янівську сільську раду Васильківського району Київської області внести відомості до Спадкового реєстру про відновлення чинності заповіту ОСОБА_5 від 14 грудня 2011 року, складеного та посвідченого секретарем Мар»янівської сільської ради Васильківського району Київської області зареєстрований в реєстрі за №178 щодо заповідання ОСОБА_5 своєму синові ОСОБА_2 земельної ділянки (паю), яка знаходиться на території Мар»янівської сільської ради розміром 4,9400га.

Позов обґрунтовував тим, що посадовими особами Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області відповідно до статті 1251 ЦК України і статті 37 Закону України "Про нотаріат" при прийнятті і реєстрації заяви ОСОБА_5 від 25.06.2013 року про скасування заповіту не було дотримано вимог статті 37 Закону України "Про нотаріат", пунктів 5, 6 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419, підпунктів 2.3, 2.5, 2.6, 2.10 і 2.11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, а саме: не було вжито заходів щодо охорони спадкового майна, не засвідчено справжність підпису на заяві особи про скасування заповіту, не перевірено і не з'ясовано обсяг цивільної дієздатності особи та не встановлено особу заявника.

ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом і просила на підставі статті 219 ЦК України визнати дійсним правочин її батька ОСОБА_5 щодо подання ним у Мар»янівську сільську Раду 25.06.2013 року заяви про скасування заповіту.

Позов обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 вчинив усі належні дії щодо вираження своєї волі по скасування свого заповіту від 14.12.2011 року, для чого подав до сільської ради заяву від 25.06.2013 року про це, однак з незалежних від нього причин, на даній заяві не було вчинено посвідчувального напису про справжність його підпису.

Зазначала, що ОСОБА_5 із вказаною заявою звернувся до сільської ради, так як в населеному пункті, де він проживав, відсутній нотаріус і у нього в зв»язку із похилим віком не було можливості поїхати до місця знаходження нотаріальної контори, тобто нотаріальному посвідченню вказаної заяви перешкоджала обставина, що не залежала від його волі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2015 року в позові ОСОБА_2 до Мар»янівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви, відновлення чинності заповіту та зобов»язання вчинити дії - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Односторонній правочин, а саме: заяву ОСОБА_5 від 25 червня 2013 року про скасування заповіту на ім.»я ОСОБА_2 від 24 грудня 2011 року визнано дійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи ОСОБА_2 про порушення відповідних норм законодавства посадовими особами Мар'янівської сільської ради щодо встановлення особи заявника -ОСОБА_2 і перевірки його дієздатності, є безпідставними та спростовуються обставинами, що встановлені в судовому засіданні.

В рішенні зазначено, що заява ОСОБА_5 від 25.06.2013 року про скасування заповіту підписана ним особисто, а її текст написано зрозуміло і чітко, прізвища, імена та по батькові фізичних осіб написані повністю, дописки та виправлення в ньому відсутні.

Факт написання тексту спірної заяви не заявником, а його спадкоємцем - ОСОБА_4 , суд визнав таким, що не впливав на волевиявлення спадкодавця, оскільки дану заяву до уповноваженого органу подано особою особисто, що не суперечить вимогам статей 47 і 56 Закону України "Про нотаріат", пунктів 7, 8, 10 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419.

Недотримання посадовими особами Мар'янівської сільської ради вимог закону щодо засвідчення справжності підпису особи на даній заяві, невчинення на такій заяві посвідчувального напису шляхом його вчинення на заяві після підпису громадянина, не проведення реєстрації цієї заяви в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування, а запис про це в журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян с. Мар'янівка не свідчать про відсутність волевиявлення спадкодавця на скасування заповіту.

Односторонній правочин ОСОБА_5 від 25.06.2013 року відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а належному і правильному нотаріальному посвідченню даного правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі останнього.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст..203 ЦК України

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 219 ЦК України 1. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

2. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Статтею 1254 ч.1 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2011 року секретарем Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 щодо заповідання ним на випадок своєї смерті своєму синові ОСОБА_2 земельної ділянки (паю), яка знаходиться на території Мар»янівської сільської ради розміром 4,9400га. (а.с.6).

25 червня 2013 року ОСОБА_5 особисто підписано і подано до Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області заяву про скасування його ж заповіту від 14.12.2011 року на користь сина ОСОБА_2, яку прийнято органом місцевого самоврядування, зареєстровано за Вх. № 16 від 25.06.2013 року та вказаний заповіт скасовано (а.с. 5).

Вказану заяву від ОСОБА_5 25 червня 2013 року в приміщенні Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області прийняла сільський голова Король М.І., яка встановила його особу за паспортом громадянина України, звіривши його підпис у паспорті і заяві. На час прийняття від нього цієї заяви у Мар'янівській сільській раді були відсутні судові рішення про обмеження або позбавлення ОСОБА_5 дієздатності.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, з врахуванням предмету первісного і зустрічного позовів, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позовів, суд прийшов до вірного висновку, що заява ОСОБА_5 про скасування заповіту на користь ОСОБА_2 відповідала його справжній волі, а нотаріальному посвідченню цього одностороннього правочину, перешкоджали обставини, що не залежала від його волі, а саме: порушення нормативно-правових актів, які регулюють порядок вчинення нотаріальних дій співробітниками Мар'янівської сільської ради при прийнятті і реєстрації заяви ОСОБА_5 від 25.06.2013 року, похилий вік спадкодавця, відсутність нотаріуса у населеному пункті, де він проживав на час подання заяви.

Проте те, що заява про скасування заповіту відповідала справжній волі спадкодавця свідчить також та обставина, що з часу подання заяви 25 червня 2013 року до дня своєї смерті 4 грудня 2014 року ОСОБА_5 не вчинив жодних дій, спрямованих на зміну існуючих обставин щодо його розпорядження спадковим майном та не відновив дію скасованого заповіту.

З врахуванням вказаних обставин суд прийшов до законних і обґрунтованих висновків щодо відсутності правових підстав для визнання недійсною заяви ОСОБА_5 від 25.06.2013 року про скасування заповіту та визнання дійсним цього одностороннього правочину з підстав, передбачених ч.2 ст.219 ЦК України.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд неправильно застосував положення ч.2 ст.219 ЦК України колегія суддів вважає необґрунтованими.

Приймаючи до уваги, що первісний і зустрічний позов є взаємно пов»язаними, правовими підставами зустрічного позову ОСОБА_4 визначено положення ч.2 ст.219 ЦК України, суд з»ясувавши обставини справи, на передбачених законом підставах застосував вказану норму матеріального права.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд дав неправильну оцінку тим обставинам, що заява від імені ОСОБА_5 була написана не ним особисто, а дочкою спадкодавця ОСОБА_4; заява написана не у приміщенні сільської Ради; в момент написання та подання заяви секретар Мар»янівської сільської Ради, яка виконувала обов»язки по вчиненню нотаріальних дій, була відсутня, не спілкувалась із ОСОБА_5, не перевірила і не з»ясувала обсяг його цивільної дієздатності; не відбулось реєстрації цієї заяви у журналі реєстрації нотаріальних дій підлягають відхиленню, так як були перевірені судом першої інстанції і в рішенні зазначено, що вказані порушення, допущені посадовими особами Мар»янівської сільської ради та написання тексту заяви не ОСОБА_5 а його дочкою ОСОБА_4 не свідчать про відсутність волевиявлення спадкодавця на скасування заповіту.

Доводи апелянта про порушення норм процесуального права не можуть бути враховані, оскільки відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України вказані порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права не заслуговують на увагу і не спростовують законність і обгрунтованість рішення.

Керуючись ст. ст..303,308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: