Провадження № 2/225/1346/2015
Головуючий у справі: Челюбєєв Є.В.
РІШЕННЯ

02 листопада 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про вселення, усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2004 року проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1. Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6. Вони весь час проживали в цій квартирі, мали взаємні права та обов'язки, мали спільний бюджет, вели сумісне господарство. В 2012 році ОСОБА_5 зареєстрував їхню спільну дитину в квартирі за вказаною вище адресою. В зазначеній квартирі також зареєстрований син ОСОБА_5 від першого шлюбу - ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті, вона разом з дитиною вимушена була покинути квартиру, оскільки в ній оселився старший син ОСОБА_5, який почав всяко перешкоджати їхньому проживанню в квартирі. Так як не має іншої оселі, вона разом з дитиною проживає у знайомих на квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, при цьому зазначив, що не заперечує проти проживання в квартирі свого брата.

Представник третьої особи ДКП «Дзержинськжитлосервіс» в судовому засіданні вирішення справи залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи Дзержинської міської ради надала заяву про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Житловим кодексом УРСР.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 з 2004 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до особового рахунку НОМЕР_1 (а.с. 37) основним наймачем зазначеного помешкання є ОСОБА_7, тобто батько ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 під час спільного проживання у позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дитини записаний ОСОБА_5 (а.с. 5).

Весь час вона разом з дитиною та чоловіком ОСОБА_5 проживала в спірній квартирі до смерті останнього.

Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 6) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті позивач ОСОБА_2 разом з сином залишила квартиру, в якій поживала з ОСОБА_5 і стала проживати за іншою адресою.

Згідно довідки № б/н від 23.04.2015 року ДКП «Дзержинськжитлосервіс» (а.с. 7; 36) в спірній квартирі також зареєстрований ОСОБА_3, 1992 року народження, відповідач по справі.

Судом з'ясовано, що відповідач ОСОБА_3 є старшим сином померлого ОСОБА_5 від першого шлюбу.

На теперішній час між сторонами виник спір щодо порядку користування зазначеною квартирою.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Як визначено ст. ст. 64, 65 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок під час їх вселення, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент вселення позивача ОСОБА_2 до спірної квартири, в ній був зареєстрований ОСОБА_5, з яким вона знаходилась у фактичних сімейних стосунках та його старший син ОСОБА_3, 1992 року народження.

Відповідно до інформації ДКП «Дзержинськжитлосервіс» № 13/285 від 21.10.2015 року (а.с. 50) старший син ОСОБА_5 - ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у спірній квартирі з 21.10.1992 року.

05 квітня 2012 року ОСОБА_5 була здійснена реєстрація другого сина, а саме ОСОБА_6, народженого позивачкою по справі.

При чому, позивачка ОСОБА_2 проживала в спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1 без надання письмової згоди на її вселення в квартиру та не була зареєстровані в ній.

Оскільки відповідно до вимог закону, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

У матеріалах справи письмової згоди, чи будь-якої іншої інформації, що наймач ОСОБА_7 та члени його сім'ї, в тому числі його син ОСОБА_9, давали згоду на вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру, немає.

Таким чином підстав для вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру немає.

Що стосується вселення в спірну квартиру малолітньої дитини ОСОБА_6, суд зазначає наступне.

Виходячи з положень ст.64, 65 ЖК України малолітній син позивача ОСОБА_6 користується нарівні з наймачем усіма правами і несе усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, оскільки був вселений у встановленому законом порядку та зареєстрований в спірній квартирі.

Однак малолітня дитина позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, не може самостійно проживати у спірній квартирі, оскільки відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

Так як батько малолітньої дитини помер, то місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 є місцем проживання його матері. У зв'язку з тим, що мати зареєстрована та проживає за іншою адресою, тому малолітній ОСОБА_6 не може бути вселений в спірну квартиру.

Разом з тим, суд роз'яснює, що за малолітнім ОСОБА_6 зберігається право на житло в спірній кватирі, яким він зможе скористатись, досягнувши повноліття.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, крім власних пояснень не надала суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як встановлені судом на підставі матеріалів справи фактичні обставини справи спростовують доводи позивача.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про вселення необхідно відмовити.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 про вселення в спірну квартиру не підлягають задоволенню, то також не підлягають задоволенню і вимоги про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою, так як ці вимоги є похідними від попередніх вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не буди присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: