Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3, від імені якого діє опікун ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 6 900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 11 474 грн 68 коп.

У травні 2014 року ОСОБА_4, яка є опікуном ОСОБА_3, пред'явила зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним, а отже на момент підписання кредитного договору він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 липня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, що є підставою для відмови у позові.

Проте погодитися з висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що ОСОБА_3 згідно кредитного договору від 23 лютого 2007 року отримав кредит у розмірі 6 900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку діє картки.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

Позичальник не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 31 грудня 2013 року згідно наданого банком розрахунку має заборгованість у розмірі 14 915 грн 98 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту - 3 499 грн 20 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 617 грн 58 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 799 грн 20 коп. (а.с. 6-10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та встановлено, що з 2004 року він перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1, виявляє ознаки параноїчної шизофренії з вираженим емоційно-вольовим дефектом, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що недієздатна особа не несе відповідальності за свої дії, у тому числі і майнові, банком не прийнято достатніх мір для перевірки дієздатності ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору, а тому підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

Апеляційний суд погодився с таким висновками суду першої інстанції в частині заборгованості за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року, проте відмовив у стягненні заборгованості за інший період у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Як роз'яснено в абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначені вимоги закону увагу не звернув, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, змінивши по суті рішення суду першої інстанції та відмовивши у задоволенні позову з інших правових підстав (у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності), дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 липня 2014 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін