Справа №489/5189/15-ц 16.11.2015 16.11.2015 16.11.2015
Справа № 489/5189/15-ц
Провадження №22ц/784/2773/15 Головуючий у суді 1 інстанції - Коваленко І.В.
Доповідач в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

16 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Харитоновою І.В.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року, постановлену у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з оплати за проживання у гуртожитку, -

у с т а н о в и л а :

03 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніконджитбудсервіс" (далі ТОВ "Ніконджитбудсервіс") пред'явило зазначений позов до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який обґрунтовувало наступним.

На підставі свідоцтва про право власності від 03 липня 2001 року воно є власником будинку гуртожитку літ. А-9 по АДРЕСА_1, загальною площею 6 575,5 м-2.

21 червня 2003 року між ним та ОСОБА_5 у простій письмовій формі із строком дії в один рік, з правом пролонгації ще на один рік, було укладено договір користування площею проживаючими в гуртожитку товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Ніконджитбудсерві»".

За його умовами товариство зобов'язувалося передати у користування ОСОБА_7 та членів її сім'ї кімнату НОМЕР_1, площею 17,8 м-2, що знаходиться у названому гуртожитку, а та, у свою чергу, використовувати назване житло за призначенням і вносити плату за користування ним, за ставками, які включають і затрати за комунальні послуги, визначеними товариством.

Названий договір набрав чинності і сторони стали зобов'язаними до виконання його умов.

Товариство належним чином виконало взятий на себе обов'язок і чекало такої ж поведінки від протилежної сторони, про те ті свого слова не дотрималися.

Після укладення договору ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вселилися в кімнату, яку віднаймали та були в ній зареєстровані, однак вчасно та у повному обсязі оплату за своє проживання у зазначеній кімнаті не проводять, заборгувавши товариству з 01 жовтня 2012 року і по 30 червня 2015 року 2 669 гривень 22 копійки.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що відповідачі відмовляються покрити борг добровільно, ТОВ "Ніконджитбудсервіс" просило:

●стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ТОВ "Ніконджитбудсервіс" заборгованість за користування найманим майном за період з 01 жовтня 2012 року по 30 червня 2015 року у розмірі 2 669 гривень 22 копійки;

●стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ТОВ "Ніконджитбудсервіс" 3 % річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 95 гривень 46 копійок;

●стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ТОВ "Ніконджитбудсервіс" інфляційні за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1 135 гривень 26 копійок, а також судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок та 10 гривень комісії банку.

22 жовтня 2015 року у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заявила клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення іншої цивільної справи № 489/4486/15-ц за позовом ОСОБА_3 та інших фізичних осіб до ТОВ "Ніконджитбудсервіс" про захист прав споживачів щодо правомірності нарахування плати за проживання та за спожиті комунальні послуги у підвищеному розмірі й покладення на товариство обов'язку здійснити перерахунок нарахованих сум.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року зазначене клопотання задоволено, провадження у справі зупинено, до набрання законної сили рішенням у справі № 489/4486/15-ц.

ТОВ "Ніконджитбудсервіс" подало на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а цивільну справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалось на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, відповідно до яких суд не мав підстав для зупинення провадження у даній справі.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд постановив її без точного додержанням процесуальних норм, а цивільну справу передати до того ж суду для продовження її розгляду по суті.

Так, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі, суд першої інстанції вважав, що розгляд судом у порядку цивільного судочинства іншої справи за позовом ОСОБА_3 та інших до ТОВ "Ніконджитбудсервіс" про захист прав споживачів щодо правомірності нарахування плати за проживання та спожиті комунальні послуги у підвищеному розмірі й покладення на того обов'язку здійснити перерахунок нарахованих сум, унеможливлює вирішення спору у справі, яка переглядається, оскільки викладені в обох справах позовні вимоги є пов'язаними між собою, і, більше того, похідними, через що вирішення однієї справи може суттєво вплинути на результати розгляду іншої справи; між справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

За такого, як на думку районного суду, зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України, є нагальною необхідністю, бо до ухвалення рішення по цивільній справі за 489/4486/15-ц, вирішити дану справу, без загрози заподіяння істотної шкоди правам та інтересам сторін - неможливо.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області з таким висновком суду 1 інстанції погодитися не може, вважає його помилковим, викликаним розширеним тлумаченням норм цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

В світлі викладеного, статтями 1 та 157 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Виписані правила є прямим втіленням конституційних норм про державні гарантії судового захисту прав, свобод та інтересів громадян, юридичних осіб та держави від будь-яких посягань, а тому підлягають беззастережному виконанню судами.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

Виключенням з виписаних правил є застосування положень про зупинення провадження у справі, підставами якого слугують обставини, передбачені цивільно-процесуальним законом, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

За ним, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

З системного аналізу виписаних статей та аналізу судової практики можна зробити наступні висновки.

Необхідність в зупиненні провадження у справі за названим пунктом виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому, між двома справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Проте і в описаному випадку, зазначена підстава для зупинення провадження у справі застосовується лише у разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям. Воно повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиціальне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній, адміністративній чи такій іншій справі.

Треба зазначити, що все виписане стосується тільки справ, рішення по яким не прийнято, в той же час, якщо рішення по іншій справі, у зв'язку з якою сторона бажає зупинити провадження вирішена, набрало законної сили, то провадження у справі з названої підстави взагалі не може бути зупинено.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності нарахування власником житла плати за проживання відповідачів у віднайманих ними приміщеннях та обґрунтованості встановленої плати за спожиті комунальні послуги.

Ці ж вимоги, але викладені в іншому стильовому викладенні, і об'єднані з аналогічними вимогами інших наймачів житлових приміщень у тому ж гуртожитку, є предметом розгляду у цивільній справі № 489/4486/15-ц.

Таким чином, в наявності така правова ситуація, коли, відповідно до положень процесуального законодавства, одні і ті ж самі обставини, повинні доводитися в двох цивільних справах, і при тому - обов'язково, у зв'язку з чим, жодна із цих справ, немає переваги у хронології розгляду.

Преюдиціальними для однієї із цих справ, стають висновки зроблені судом у справі, яка вирішувалася першою.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини 1ї статті 201 ЦПК України на зазначене не звернув, не вказав, у чому ж саме полягає взаємозв'язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Більше того, суд взагалі не аналізував та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі, оскільки, як зазначалося вище, предмети доказування в обох справах по-більшості є однаковими.

За такого, у районного суду не було підстав для вчинення названої процесуальної дії, а тому оскаржена ухвала підлягає скасуванню з поверненням справи для її вирішення по суті до суду 1інстанції.

Що ж до думки представника відповідачів про те, що вже сама по собі наявність ще однієї цивільної справи з участю одних і тих же сторін, зі спорідненим предметом, що вирішується в порядку цивільного судочинства, є беззастережною підставою для зупинення провадження у даній справі, то вона є помилковою, оскільки ґрунтується на невірному тлумаченні п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

У матеріалах даної справи є достатньо інформації щодо прав та обов'язків сторін у спірному правовідношенні, умов та порядку його регулювання, а обставини, по яким сторони мають розбіжності, повинні були і могли вирішуватися у даній справі.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року скасувати, а цивільну справу повернути до того ж суду 1 інстанції для продовження її розгляду по суті.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: