У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог банку відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог банку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 18 352 грн 37 коп., заборгованість за пенею ‒ 14 278 грн 80 коп., за комісією ‒ 1 708 грн 70 коп., судовий збір ‒ 515 грн 09 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в нове рішення яким визнати кредитний договір від 25 квітня 2007 року № ZRZ0AV07913342 недійсним; визнати договір застави рухомого майна від 25 квітня 2007 року № ZRZ0AV07913342 недійсним; стягнути з банку на його користь списані банком з його розрахункового рахунку кошти із заробітної плати в розмірі 47 грн 95 коп.; у зв'язку з пропуском банком строку позовної давності та безпідставністю заявлених позовних вимог відмовити банку в задоволенні даного позову; стягнути з відповідача судові витрати.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2007 року № ZRZ0AV07913342.

Вказане рішення суду не виконано.

Банком надано розрахунок заборгованості, що виникла після ухвалення вказаного судового рішення, яка складається із заборгованості зі сплати відсотків, пені та комісії.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Матеріали справи не містять доказів скасування заочного рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Ураховуючи те, що зазначене заочне рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року не скасовано, а є чинним доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун