У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення шкоди внаслідок збереження майна без достатньої правової підстави за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на початку 2009 року в ході перевірки діяльності свого регіонального відділення було встановлено, що позичальники в кількості 654 особи, по яким обліковується заборгованість за кредитними договорами, не підписували кредитні договори та не отримували кошти, які зазначені в договорах, а інша частина кредитних угод мають ознаки сумнівності. Договори від імені банку укладені ОСОБА_3 на підставних осіб. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року, що набрала законної сили, встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366, чч 2,3 ст. 358 КК України та звільнено останнього від кримінальної відповідальності згідно з п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію». Згідно з вказаної постанови встановлено, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3, а саме, оформлення на підставних осіб, тобто не укладання належним чином ряду кредитних договорів, банку заподіяно шкоду на загальну суму 7 427 687 грн 06 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Брокбізнесбанк» просило суд стягнути з відповідача заподіяну йому внаслідок збереження майна без достатніх правових підстав матеріальну шкоду в розмірі 7 427 687 грн 06 коп.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок збереження майна без достатньої правової підстави в сумі 7 427 687 грн 06 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що преюдиційною постановою суду, прийнятою в рамках кримінальної справи (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), установлено факт вчинення ОСОБА_3 злочинів, унаслідок яких банку завдано майнову шкоду. Отже, вказаний факт доказуванню не підлягає, а тому є правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини. При цьому відповідача звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, тому його вина у завданні шкоди преюдиційно встановлена та доведена.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року, що набрала законної сили, ОСОБА_3, якого звинувачено у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366, чч 2,3 ст. 358 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності згідно п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію».

Зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3, а саме оформлення на підставних осіб, тобто не укладання ряду кредитних договорів, банку завдано шкоди у розмірі 7 427 687 грн 06 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію» амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду.

Суди, дійшовши висновку про те, що факт завдання шкоди банку неправомірними діями ОСОБА_3 установлений зазначеною постановою суду в рамках кримінальної справи і не потребує доказування, не врахували, що за змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Інші прийняті в рамках кримінальної справи постанови (як у цій справі - постанова про звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку з амністією) оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України, тобто у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

При цьому для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду суду слід враховувати, що єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину завдавача шкоди.

Отже, позивач має довести а суди встановити зазначені складові для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача у завданні шкоди банку відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Крім того, при вирішенні спору суди керувалися ст. 1212 ЦК України, яка застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. При цьому мається на увазі відсутність договірних відносин саме між сторонами спору. У справі, що переглядається, установлено, що договори, які укладались, оформлені не між банком і відповідачем, а між банком й іншими встановленими особами, які не є стороною у справі.

Пред'являючи позов, банк посилався на те, що йому завдана шкода. Отже, суду слід визначитись, які правовідносини виникли між сторонами, чи не є ці правовідносини такими, які виникли з делікту (деліктні правовідносини).

У зв'язку з цим у порушення вимог п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд першої інстанції не уточнив у позивача позовні вимоги.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик