Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2064/14-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 48 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю майна, набутого під час шлюбу та його поділу.

Зазначала, що 05.06.1999 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу мають троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02.06.2014 року шлюб було розірвано, дітей залишено проживати з нею.

За час перебування у шлюбі, за спільні сумісні кошти ними було придбано наступне майно: мопед ХОНДА, 1992 року випуску, д.н. АМАА0640 вартістю 5000 грн.; газовий котел «Тетерів»10 вартістю 1839 грн., газову колонку NEWA-4513 вартістю 1560 грн.

Також відкрито на імя ОСОБА_2 депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на який було внесено спільні грошові кошти в сумі 70000 грн.; здійснено переобладнання та ремонтно-будівельні роботи в частині житлового будинку № 12 по вул. Кармелюка в м.Малині Житомирської області вартістю 209450 грн., який на праві власності належить відповідачу.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила визнати спільною сумісною власністю сторін наступне майно: мопед ХОНДА, 1992 року випуску, д.н. АМАА0640 вартістю 5000 грн.; газовий котел «Тетерів»10 вартістю 1839 грн.; газову колонку NEWA-4513 вартістю 1560 грн.; грошовий вклад з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78956, 68 грн., що був внесений на депозитний рахунок № 5807 у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 209450 грн., що були проведені в частині будинку № 12 по вул. Кармелюка в м. Малині Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_2, і всього майно на загальну суму 296 805 грн. 68 коп.

Також просила поділити між нею та відповідачем спільне майно, виділивши ОСОБА_2: мопед ХОНДА, 1992 року випуску, д.н. АМАА0640 вартістю 5000 грн.; газовий котел «Тетерів»10 вартістю 1839 грн.; газову колонку NEWA-4513 вартістю 1560 грн.; грошовий вклад з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78956 грн. 68 коп., що був внесений на депозитний рахунок № 5807 у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 209450 грн., що були проведені в частині будинку № 12 по вул. Кармелюка в м. Малині Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_2, і всього майна на загальну суму 296 805 грн. 68 коп.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2М на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 148 402 грн. 84 коп.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 Просив визнати його особистою приватною власністю депозитний вклад, який знаходився на депозитному рахунку № 5807 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 70000 грн., разом з нарахованими відсотками; - газовий котел «Тетерів 10» вартістю 1839 грн.; газову колонку NEWA-4513, вартістю 1560 грн.; грошові кошти, вкладені у вартість будівельних матеріалів; визнати, що будівельні роботи виконані ним та його рідними.

Також просив визнати спільною сумісною власністю наступне майно: кухонний гарнітур вартістю 2300 грн., вітальню вартістю 1500 грн., холодильник двохкамерний «Атлант» вартістю 3500 грн., газову чотирьох камфорну плиту вартістю 1500 грн., кольоровий телевізор «Кристал» вартістю 1200 грн., електродуховку вартістю 450 грн., диван «Малютка» вартістю 700 грн., два DVD-програвачі на суму 1200 грн., компютер вартістю 4000 грн., праску вартістю 250 грн., електричну швейну машинку вартістю 300 грн., дві механічні швейні машинки на суму 350 грн., мопед ХОНДА вартістю 5000 грн., а всього майна на суму 18650 грн. виділити йому мопед ХОНДА, а ОСОБА_1 все інше вищевказане майно.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: мопед «ХОНДА» 1992 року виробництва, д.н. АМАА0640, шасі № AF381007555, двигун №AF38Е1007625; котел «Тетерів 10»; газову колонку (водонагрівач проточний побутовий) NEWA-4513.

В решті позовних вимог сторін відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зокрема зазначає, що висновки суду про відсутність дійсної вартості спільного майна є безпідставним, оскільки нею у позовній заяві була зазначена вартість спірного майна, яка визнавалася відповідачем та відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягала доказуванню.

Визнаючи майно обєктом спільною сумісної власності та відмовляючи в його поділі, суд фактично позбавив неї частки у спільній сумісній власності, оскільки реально користуватися даним майно за жодних обставин вона не має можливості, так як воно знаходиться у власності та володінні ОСОБА_2

Також зазначає, що хоч зняття коштів з депозитного рахунку відповідачем здійснено до офіційної дати розірвання шлюбу, але в даний період вони як подружжя уже припинили фактично шлюбні відносини, перебували у стійких неприязних відносинах та проживали окремо, що підтверджується змістом рішення Малинського районного суду Житомирської області від 19.06.2014 року по справі № 283/1391/14.

Крім того, судом не взято до уваги висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено проведення ремонтно-будівельних робіт в належній відповідачу частині будинку та дійсна вартість цих робіт.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, вирішуючи спір суд прийшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення первісного та зустрічного позову, визнавши спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мопед «Хонда» 1992 року виробництва; котел «Тетерів 10»; газову колонку (водонагрівач проточний газовий побутовий) NEWA-4513. У задоволенні вимог про поділ даного майна суд відмовив, посилаючись на те, що сторони не погодили вартість даного майна і жодна із сторін не надала доказів дійсної вартості цього майна на час розгляду справи.

У решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а також в решті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна його особистою власністю та про поділ майна суд відмовив за безпідставністю.

Проте з таким висновком суду погодитися не можливо, оскільки судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також спростовуються наступним.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК визначені способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, одним з яких передбачена можливість присудження грошової компенсації.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року, який був розірваний рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 червня 2014 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають троє неповнолітніх дітей (а.с. 6 - 11).

За час перебування у шлюбі сторони придбали (нажили) таке майно:

17.07.2010 року мопед «Хонда» 1992 року випуску, державний номерний знак АМАА0640, шасі № AF381007555, двигун №AF38Е1007625, вартістю 5000 грн. (а.с. 14);

10.12.2008 року котел «Тетерів 10» вартістю 1839 грн. (а.с. 54);

08.12.2008 року газову колонку (водонагрівач проточний газовий побутовий) NEWA-4513 вартістю 1560 грн. (а.с. 55);

Вартість даного майна була зазначена в поданих позовних заявах, як первісним позивачем ОСОБА_1, так і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 (а.с.28, 74, 103 106).

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, вартість вище зазначеного майна вказана позивачем у позові повністю визнавалася відповідачем та не підлягала доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, суд, не врахувавши даних обставин та всупереч вимог ст.69 СК України безпідставно відмовив у задоволенні вимог сторін про поділ даного майна.

Крім того, визнавши дане майно обєктом спільної сумісної власності та відмовляючи у поділі даного майна, суд фактично позбавив позивачку її частки у спільній сумісній власності, оскільки реально користуватися даним майном за жодних обставин вона не зможе з огляду на те, що вказане майно перебуває у користуванні відповідача (мопед), частина якого встановлена в будинку, належного на праві власності відповідачу (котел, газова колонка).

Тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про поділ зазначеного майна шляхом виділення його відповідачу та присудження позивачці компенсації половини його вартості, що становить 4200 грн.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині визнання обєктом спільної сумісної власності грошового вкладу з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78956,68 грн., які знаходились на депозитному рахунку № 5807 у ПАТ КБ «Приватбанк» та його поділу, суд виходив з того, що ці кошти були зняті та витрачені відповідачем ОСОБА_2 ще до розірвання шлюбу, що не суперечить нормам Сімейного кодексу, а позивачем не надано доказів того, що відповідач використав кошти в своїх інтересах, а не в інтересах сімї.

Проте такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються наступним.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що у випадку поділу грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє імя з подружжя вони внесені, відповідно до ст.61 СК України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Матеріалами справи доведено, що у період перебування сторін у шлюбі на імя відповідача було відкрито депозитний рахунок №5807 у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» під 19% річних, на який було внесено спільні грошові кошти в сумі 70000 грн. 26.05.2014 року відповідачем було достроково розірвано даний депозитний договір та знято без відома позивачки 78 956,68 грн. з врахуванням нарахованих відсотків (а.с.36, 37, 45, 46).

Також, як вбачається з матеріалів справи в період зняття відповідачем коштів з депозитного вкладу сторони фактично припинили подружні відносини, перебували у стійких неприязних стосунках та проживали окремо. Кошти були зняті за декілька днів до розірвання шлюбу між ними в судовому порядку, що виключило можливість витрачення відповідачем цих коштів в інтересах їх сімї.

Дані обставини фактично підтверджені рішенням Малинського районного суду від 02.06.2014 року про розірвання шлюбу між сторонами (вклад був знятий 26.05.2014 року, шлюб розірвано 02.06.2014 року) (а.с.30).

Ці ж обставини, а саме про витрачання зазначених коштів фактично визнав відповідач в процесі апеляційного розгляду справи, пояснивши, що частину коштів знятих з депозиту витратив на лікування своїх батьків (приблизно 40 000 грн.), а решту на придбання меблів та іншого рухомого майна для облаштування свого житла.

Не врахувавши наведеного, суд безпідставно відмовив позивачу у визнані обєктом права спільної сумісної власності коштів, внесених в період шлюбу сторін у банківську установу за договором банківського вкладу на імя відповідача та їх поділу між сторонами порівну.

Водночас, про належність цих коштів сторонам на праві спільної сумісної власності фактично свідчить рішення суду у даній справі, яким суд не задовольнив зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 про визнання вказаного грошового вкладу його особистою власністю, яке не оскаржено останнім.

Тому колегія суддів визнає про наявність підстав для задоволення вимог позивачки і у цій частині шляхом визнання обєктом спільної сумісної власності грошового вкладу з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78956,68 грн., і стягнення з відповідача на користь позивачки половини цієї суми.

Крім того, ухвалюючи рішення в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю вартості ремонтно будівельних робіт у розмірі 209450 гривень, що були проведені в частині належної на праві власності відповідачу будинку, суд першої інстанції виходив з того, що ці кошти витрачені на ремонт будинку під час спільного проживання сторін за їх взаємною згодою і на час припинення спільного ведення господарства їх не існувало, сторони не надали доказів хто, коли та в яких розмірах витрачав кошти на ремонт будинку.

Однак, такий висновок суду не узгоджується з матеріалами справи, а тому є безпідставним з огляду на таке.

Так, згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Пунктом 22 цієї ж Постанови розяснено, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Факт проведення в період шлюбу сторін ремонтно-будівельних робіт в належній відповідачу частині житлового будинку фактично визнається відповідачем, зазначене також підтверджено матеріалами справи, зокрема наданими позивачкою документами на придбання будівельних матеріалів, а також висновком судової будівельно-технічної експертизи №305/15-25 від 17.08.2015 року, якою встановлено, що вартість ремонту належної відповідачу частини будинку становить 209450 грн.(а.с.146 160).

При цьому, стороною відповідача висновки експертизи не спростовані, будь-яких клопотань з метою їх спростування останніми не заявлено, хоча апеляційним судом у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України про таке право було розяснено.

Водночас, судом першої інстанції було вірно встановлено, що вартість ремонтно будівельних робіт, проведених під час шлюбу у частині належної на праві власності відповідачу будинку, не є особистою приватною власністю останнього, оскільки не доведено, що дані роботи проводились ним за особисті кошти. У звязку з чим судом було відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог у цій частині.

Проте, не взявши до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови про визнання вартості ремонтно будівельних робіт обєктом спільної сумісної власності та його поділу, а саме шляхом виділення відповідачу коштів вартості ремонтно будівельних робіт, проведених у належній йому частині будинку, оскільки у позивачки відсутня можливість користування нею, а позивачці виділення половини суми вказаних коштів шляхом їх стягнення з відповідача, що становить 104725 грн.

З врахуванням вище наведених та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, а висновки суду першої інстанції визнає такими, що зроблені при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності їх обставинам справи.

Зазначене, відповідно до ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову.

Рішення суду у частині відмови про задоволення зустрічного позову сторонами не оскаржується, а відтак відповідно до ст.303 ЦПК України не є предметом його перегляду апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити, позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: мопед ХОНДА білий 1992 року випуску, д.н. АМАА0640, шасі № AF381007555, двигун № AF38Е1007625, вартістю 5000 грн.; газовий котел «Тетерів 10» вартістю 1839 грн.; газову колонку (водонагрівач проточний побутовий) NEWA-4513, вартістю 1560 грн.; грошовий вклад з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78 956,68 грн., що був внесений на депозитний рахунок №5807 у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 209 405 грн., які були проведені в 1/2 частині будинку № 12 по вул. Кармелюка в м. Малині Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_2, всього на 296 805 гривень 68 копійок.

Поділити спільне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя мопед ХОНДА білий 1992 року випуску, д.н. АМАА0640, шасі № AF381007555, двигун № AF38Е1007625, вартістю 5000 грн.; газовий котел «Тетерів 10» вартістю 1839 грн.; газову колонку (водонагрівач проточний побутовий) NEWA-4513, вартістю 1560 грн.; грошовий вклад з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78 956,68 грн., що був внесений на депозитний рахунок №5807 у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 209 405 грн., які були проведені в 1/2 частині будинку № 12 по вул. Кармелюка в м. Малині Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_2, а всього майна на загальну суму 296 805, 68 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 148 402,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та за проведення експертизи у загальному розмірі 4704,44 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді