Справа № 570/3143/15-ц
Номер провадження 2/570/1229/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Птюшинська І.В.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що в результаті протиправних дій відповідач позбавив життя сина позивачки. Позивачка здійснила обряд поховання сина, та встановила йому памятник. Вартість виготовлення та встановлення памятника складає 22 220 грн. Зважаючи на понесені витрати позивачка просить суд постановити рішення, яким стягнути вищевказану грошову суму з відповідача на її користь.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала фотознімки памятника на підтвердження того, що памятник встановлений, оскільки відповідач поставив під сумнів факт виготовлення та встановлення памятника.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що позивачка не надала суду доказів як виготовлення, так і встановлення памятника. Крім того, у вироці суду зазначено, що завдана майнова шкода відшкодована, а тому відповідач вважає, що немає підстав для задоволення заявленого позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 19 вересня 2014 р. вироком Рівненського районного суду Рівненської області відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до 10 років позбавлення волі за те, що 03 серпня 2013 р. біля 00.50 год., перебуваючи у вартовому приміщенні Городищенської ВК № 96, де розміщується санітарний вузол, з виданої йому табельної зброї - автомата Калашникова - 74, на ґрунті особистих неприязних відносин під час словесного конфлікту із сином позивачки, діючи умисно, маючи на меті заподіяння сину тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне в момент заподіяння, з відстані не більше 1 м здійснив постріл в ділянку живота сина позивачки. Від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть сина позивачки.

В даному кримінальному провадженні позивачка була визнана потерпілою.

В ході судового розгляду кримінального провадження відповідач відшкодував завдану майнову шкоду, але в це відшкодування не входила вартість спорудження надгробного памятника.

Відповідач зазначив, що відшкодована шкода полягала в оплаті перевезення людей; сюди включалася вартість поминального обіду; а також витрати, які він і не повинен був відшкодовувати згідно до діючого законодавства. Тому вважає, що немає підстав для відшкодування витрат ще й за даним позовом.

Проте законодавство покладає обовязок на винну особу відшкодувати витрати на спорудження надгробного памятника.

За положеннями статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати, тому вимога про стягнення витрат на поховання може пред'являтись як особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми потерпілому громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у цій місцевості.

Позивачка не надала суду довіку про граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у цій місцевості, оскільки згідно до відповіді Головного управління статистики у Рівненській області, державні статистичні спостереження щодо вартості виготовлення памятників і огорож не проводяться.

Згідно до довідки КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» Рівненської міської ради, станом на 22.09.2015 року вартість памятників становить: гранітні памятники з виконанням граверних робіт від 5000 до 15000 грн.; бетонно-мозаїчні памятники з виконанням граверних робіт від 2500 до 5500 грн.

Поняття «стандартний пам'ятник» охоплює як гранітні, так і бетонно-мозаїчні памятники. Про це свідчить моніторинг оголошень про виготовлення памятників та їх встановлення.

Таким чином, граничний розмір вартості памятника обчислюємо, беручи середнє значення максимальної ціни для обох видів памятників: 15000+5500 / 2 = 10 250. Суд вважає, що саме таке значення має гранична вартість памятника; і саме в такому розмірі можливо задоволити позовні вимоги.

Покликання відповідача про те, що позивачка не надала доказів щодо виготовлення та встановлення памятника, а також оплати його вартості, не заслуговують на увагу, оскільки вони були спростовані в ході розгляду справи.

Так, про сплату вартості виготовлення та встановлення памятника свідчить накладна № 294 від 26.08.2014 року, згідно до якої був проведений готівковий розрахунок за виготовлення та встановлення памятника. Відповідачка надала суду фотографії з місця поховання, з яких чітко видно, що памятник встановлений на могилі сина позивачки.

Відповідач стверджував, що він відшкодував майнову шкоду, і про це прямо зазначено у вироці суду, а тому немає підстав для задоволення заявленого позову; що ним були відшкодовані й інші витрати, які він міг би й не відшкодовувати.

Проте відшкодування зазначених витрат було здійснені відповідачем добровільно, виходячи з норм загальнолюдської моралі. Діюче законодавство не передбачає можливості зарахування суми такого відшкодування у вартість виготовлення надгробного памятника; та й сам відповідач по-суті визнав, що на час постановлення вироку суду ним не були відшкодовані витрати, повязані з виготовленням та встановленням памятника.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та частково доведеним, а тому підлягає до задоволення частково, на суму 10 250 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат, то такі витрати покладаються на відповідача, і їх розмір становить 243, 60 грн., зважаючи, що цивільний позов був поданий до суду до 01.09.2015 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь:

●ОСОБА_2 (паспорт СР658720, виданий 23.12.1999 року Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1) 10 250 грн. - витрати на виготовлення памятника;

●Рівненського районного суду Рівненської області на рахунок № 0295, МФО 833017, код ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходу 22030001, банк: ГУ ДКСУ в Рівненській області, ЄДРПОУ суду 26406260, сума 243 грн. 60 коп. судові витрати (судовий збір).

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Красовський О.О.