Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6658/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. (Корольовський р/с) Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Широкової Л.В., Микитюк О.Ю.,

при секретарі Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 8 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна», ОСОБА_2 про визнання нелегітимним керуючого санацією, визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 1 серпня 1985 року працювала у ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна». З 2002 року підприємство перебуває у стадії банкрутства та санації, у зв'язку з чим наказом від 20 липня 2007 року її переведено на посаду начальника загону воєнізованої охорони.

Вказує, що наказом керуючого санацією ОСОБА_2 від 5 червня 2014 року їй оголошено догану за неналежне виконання трудових обов'язків.

На думку позивачки, на час винесення даного наказу ОСОБА_2 не мав достатньо повноважень, оскільки ухвала господарського суду Житомирської області від 8 травня 2014 року про призначення його керуючим санацією набрала законної сили лише 17 червня 2014 року, після перегляду апеляційною інстанцією.

В подальшому, адміністрація відповідача звинуватила її у недбалому ставленні до виконання трудових обов'язків, внаслідок чого 13 червня 2014 року було викрадено трансформаторну кришку на території ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна».

Позивачка зазначає, що цього дня її робочий час тривав до 16 год. 15 хв., а факт крадіжки зафіксований о 20 год. 30 хв. електромонтером. Проте, докази про її повідомлення щодо даного факту, відсутні. Окрім того, не доведена її вина у неналежному виконанні трудових обов'язків, що призвело до крадіжки.

Проте, наказом керуючого санацією від 7 липня 2014 року за №19-к її було звільнено на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи, що такі дії свідчать про порушення її прав, позивачка просила визнати нелегітимним керуючого санацією ОСОБА_2 до 17 червня 2014 року, а накази, винесені ним протягом періоду з 8 травня по 17 червня 2014 року,- незаконними.

Окрім того, просила визнати незаконними та скасувати накази керуючого санацією від 5 червня 2014 року за №7-к та від 7 липня 2014 року за №19-к, поновити її на посаді начальника загону воєнізованої охорони ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 14023 грн. 68 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також зазначала, що внаслідок неправомірних дій керуючого санацією ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 5000 грн., та просила стягнути з останнього вказані кошти.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 8 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 14023грн. 68 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 28442 грн. 41 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов.

Зазначає, що факт крадіжки не підтверджений належними доказами, в судовому засіданні також не доведена її вина у невиконанні трудових обов'язків та відсутня системність порушень трудових обов'язків, що є підставою для застосування ч.3 ст. 40 КЗпП України.

У поданій апеляційній скарзі ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» просить скасувати рішення в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ухваливши в цій частині нове рішення,- про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Апелянт, зокрема, вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, адже ОСОБА_1, вважаючи звільнення незаконним, просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та не ставила питання про стягнення середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та вважає апеляцію відповідача безпідставною.

На думку представника позивачки, законних підстав для її звільнення не було, оскільки факт крадіжки трансформаторної кришки не підтверджений належними доказами, а відсутність системності порушень трудових обов'язків виключає можливість звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КзпП України.

Представник ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» в судовому засіданні зауважив, що позов є необгрунтованим, адже ОСОБА_1, отримавши повідомлення про факт крадіжки майна підприємства, не вжила заходів щодо усунення негативних наслідків цієї події.

Притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та її звільнення відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

Вказане свідчить про безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до правил ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана та звільнення.

Згідно з приписами ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу ( обрання, затвердження і призначення на посаду даного працівника).

Статтею 149 КЗпП України також передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі ( розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Матеріали справи свідчать, що 27 грудня 2002 року господарським судом Житомирської області порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна».

Ухвалою цього ж суду від 8 травня 2014 року, зокрема, призначено керуючим санацією ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» ОСОБА_2 Дана ухвала залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 червня 2014 року.

Наявна в матеріалах справи виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містить інформацію про те, що станом на 19 травня 2014 року дані щодо керівника підприємства ОСОБА_2 внесені до реєстру.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка з 1985 року перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» та згідно з наказом №20-к від 20 липня 2007 року переведена на посаду начальника загону воєнізованої охорони.

Посадовою інструкцією на начальника загону воєнізованої охорони, зокрема, покладений обов'язок контролювати дотримання правил пропускного режиму працівниками ВАТ та працівниками підприємств, розташованих на території даного товариства.

Згідно з наказом керуючого санацією від 20 травня 2014 року за №2 позивачку зобов'язано забезпечити належну охорону майна товариства та організацію пропускного режиму на територію підприємства лише за наявними перепустками.

Наказом керуючого санацією ОСОБА_2 від 5 червня 2014 року за №07-к позивачці винесено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, зокрема, наказу №2 від 20 травня 2014 року, та допуск до роботи осіб без належного оформлення та інструктажу. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Перед застосуванням вказаного дисциплінарного стягнення у позивачки відібрані письмові пояснення.

Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту внесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим ( розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Таким чином, з моменту винесення господарським судом Житомирської області ухвали від 8 травня 2014 року про призначення ОСОБА_2 керуючим санацією, останній наділений повноваженнями керівника підприємства, в тому числі й щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 5 червня 2014 року за №07-к.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не забезпечила охорону майна підприємства та не вжила заходів, спрямованих на усунення наслідків крадіжки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, наказом керуючого санацією ОСОБА_2 від 7 липня 2014 року за №19-к позивачку звільнено з посади начальника загону воєнізованої охорони з 7 липня 2014 року на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та наказом №2 від 20 травня 2014 року.

Зміст наявного в матеріалах справи акта про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення, складеного керуючим санацією, технічним директором та головним юрисконсультом 7 липня 2014 року, містить інформацію про те, що грубим порушенням трудових обов'язків було невжиття позивачкою достатніх заходів щодо виявлення крадіжки майна підприємства, яка мала місце 13 червня 2014 року. При цьому зазначено, що про факт крадіжки позивачку повідомлено електромонтером ОСОБА_3 13 червня 2014 року о 20 год. 30 хв.

За правилами п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.22,23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року за №9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п.3 ст. 40 КЗпП України.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково ( ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту , що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

На підтвердження факту крадіжки майна представник ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» надав суду доповідну записку електромонтера підприємства ОСОБА_3, який під час обходу території 13 червня 2014 року виявив відсутність кришки та вводів трансформатора, про що повідомив позивачку, диспетчера та охоронців.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт крадіжки майна підприємства, зокрема, кришки та вводів до трансформатора. Доповідна електромонтера не є достатнім доказом на підтвердження даного факту.

Як пояснив представник ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», акт про викрадення складових частин трансформатора не був складений, звернень до правоохоронних органів з приводу крадіжки майна підприємства не було. Суду також не надано доказів щодо проведення інвентаризації майна ТОВ «Житомирський завод хімічного волокна».

Таким чином, посилання адміністрації ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків щодо забезпечення належної охорони майна підприємства, не можна вважати обгрунтованим. Вказане свідчить про відсутність системності порушень позивачкою обов'язків, покладених на неї трудовим договором, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання незаконним наказу керуючого санацією ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» №19-к від 7 липня 2014 року та поновлення позивачки на посаді начальника загону воєнізованої охорони підлягають до задоволення.

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 235 КЗпП України, зокрема, передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на вищезазначене, на користь позивачки підлягає стягненню 50253 грн. 17 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При визначенні вказаної суми суд виходить з наступних розрахунків.

Заробіток позивачки за останні два місяці перед звільненням становив: у травні 2014 р. - 2800 грн., у червні 2014 р. - 1326 грн. 32 коп. ( а.с. 55). Середньоденна заробітна плата становить147 грн. 37 коп. ( 2800 грн. х 1326,32) : 28 роб. дн.). Термін вимушеного прогулу з 8 липня 2014 року й по 19 листопада 2015 року складає 341 роб. день. Тоді, середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме 50253 грн. 17 коп. ( 147,37 грн. х 341 роб. дн.).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачений обов'язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, спричиненої працівнику, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи ту обставину, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», пред'явлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_2 не узгоджується з вимогами ст. 237-1 КЗпП України.

Таким чином, позов в частині стягнення із ОСОБА_2 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Матеріали справи свідчать, що адміністрація ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» своєчасно не виплачувала позивачці заробітну плату, внаслідок чого станом на 8 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 14023 грн. 68 коп. ( а.с. 15).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 14023 грн. 68 коп.

Однак, при вирішенні спору суд безпідставно стягнув на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку, оскільки дані позовні вимоги останньою не були заявлені.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, а також в частині стягнення середнього заробітку та розподілу судових витрат, слід скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким визнати незаконним наказ керуючого санацією ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» №19-к від 7 липня 2014 року про звільнення позивачки з посади начальника загону воєнізованої охорони на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника загону воєнізованої охорони ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» з 8 липня 2014 року.

Стягнути з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50253 грн. 17 коп., без врахування податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь держави судовий збір в сумі 989 грн. 73 коп.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» задовольнити частково .

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 8 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, а також в частині стягнення середнього заробітку та розподілу судових витрат,- скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Визнати незаконним наказ керуючого санацією ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» №19-к від 7 липня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника загону воєнізованої охорони на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника загону воєнізованої охорони ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» з 8 липня 2014 року.

Стягнути з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50253 грн. 17 коп., без врахування податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь держави судовий збір в сумі 989 грн. 73 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: