Справа № 415/4529/15-ц
Провадження № 2/415/2774/15
26.11.15 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Іпатка Я.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1М в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином через оголошення в газеті «Урядовий курєр».
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач, представник позивача не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачки.
У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтвом про право на власності від 16.08.2004 року, наданого Лисичанською міською радою, відділом обліку, розподілу, обміну та приватизації житлової площі, посвідчено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільній сумісній влансості ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Ігорінві в рівних частках.
Згідно із довідкою №338 від 16.07.2015 року, виданої ОСОБА_1який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому, що дійсно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично за вище вказаною адресою не прживає з 20.04.2013р. по теперішній час.
Згідно із довідкою № 330 від 16.07.2015 року, виданої Лисичанським комунальним підприємством «Паспортна служба» про те, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та мешкають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 співвласник, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 донька співвласника, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 - колишня дружина.
Згідно із рішенням Лисичанського міського суду Луганської області у.н. №415/3412/14-ц, н.р. №2/415/1506/14 шлюб зареєстрований 30.11.1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Лисичанськ Луганської області, актовий запис №1091 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно із заявою ОСОБА_7 не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечує.
Судом встановлено, що існування реєстрації відповідачки у квартирі позивача обмежує його права, так як він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстровану відповідачку, яка у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 20.04.2013 року.
За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідачка дійсно не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з 20.04.2013р. року, тобто понад 1 рік, і судом встановлено, що відповідачка мешкає за іншою адресою, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА