Справа № 359/6260/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/6634/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 02.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

у с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки у розмірі 3 358,91 грн., 5 000 грн. завданої моральної шкоди та понесенні витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 5 червня 2015 року близько 08-00 годин на лузі для вигону та випасу корів в с. Глибоке Бориспільського району Київської області на неї напала корова відповідача та заподіяла тілесні ушкодження, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 5 по 12 червня 2015 року У звязку з перебуванням на лікуванні позивач понесла вимушені матеріальні збитки на купівлю медикаментів на загальну суму 3 358,91 грн., а також зазнала моральних страждань, які полягали в тому, що вона дуже злякалася нападу розлюченої корови, отримала дуже болючі тілесні ушкодження, перенесла операцію, фізичні болі, хвилювання, депресію, безсоння, незручності при сидінні через пошкодження сідниці, побічні дії антибіотиків у вигляді нежитю, загальної слабкості та відчуття жару. Моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 5000 грн. Враховуючи, що відповідач є власником агресивної корови, яка становить підвищений рівень небезпеки та заподіяння шкоди, і він не може контролювати її дії, позивач вважає, що останній має нести цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 2801,61 грн. та 3 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач, через свого представника за довіреністю ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку представника, положення ч. 1 ст. 1187 ЦК України встановлює вичерпний перелік звірів, які можуть створювати підвищену небезпеку для інших осіб та у звязку з утриманням яких настає відповідальність за заподіяння шкоди, і до цього переліку така свійська тварина як корова не відноситься.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Зважаючи, що зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Поруч з цим, згідно із ч.5 вказаної статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, керуючись положеннями ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, обґрунтовано виходив з того, що відповідач здійснює діяльність, повязану з утриманням тварини, яка з урахуванням її підвищеного рівня агресивності по відношенню до сторонніх осіб жіночої статі, а також таких фізичних особливостей як вага, фізична сила, наявність рогів, створює підвищену ймовірність завдання шкоди через неможливість повного контролю за поведінкою цієї корови з боку відповідача та інших людей, а тому він як власник джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність без вини за заподіяну матеріальну та моральну шкоду внаслідок нападу корови на позивача. Відповідачем не доведено, що шкоду позивачеві було заподіяно внаслідок непереборної сили.

Разом з тим, на підставі поданих сторонами доказів, показань свідків та пояснень сторін спору судом вірно встановлено як факт нападу корови ОСОБА_2 на ОСОБА_3, так і наявність тілесних ушкоджень у вигляді рваних ран перинальної ділянки, ділянки правого кульшового суглобу, обличчя, гематоми лівої гомілки, забою грудної клітини, мяких тканин голови, розтяжіння мязево-звязкового апарату шийного відділу хребта, розмір спричинених таким нападом матеріальних збитків на купівлю лікарських засобів для лікування та обробки ран, засобів гігієни та оплачених діагностичних досліджень, а також причинно-наслідковий звязок між ними. При цьому вимоги про відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі судом першої інстанції було правомірно задоволено лише частково у розмірі, який є співмірним з матеріальними затратами на лікування, з огляду на характер та обсяг душевних та фізичних страждань позивача, повязаних з пережитими хвилюваннями за власне життя та здоровя під час нападу, а також фізичного болю та незручностей через отримані тілесні ушкодження, а також з врахуванням відсутності доказів щодо перенесеної позивачем депресії та наслідків у вигляді погіршення стану здоровя через проведене лікування антибіотиками.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, визначений ним розмір відшкодування збитків відповідає принципам розумності та справедливості, а тому дане рішення є законним та обґрунтованим, відтак передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 1187 ЦК України є власними тлумаченнями представником відповідача спірних правовідносин, докази та обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: