Справа № 372/495/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/5724/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 18.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

при секретарі: Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи невиконання відповідачами грошових зобов'язань за кредитним договором, виникненням значної заборгованості, просив в судовому порядку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 052-2008-1165 від 17.04.2008 року в сумі 19190,74 швейцарських франків, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві сумісної власності боржникам шляхом реалізації на прилюдних торгах АДРЕСА_1 за ціною визначеною незалежним експертом.

Представник позивача Скорицький А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ухилення відповідачів від сплати кредитної заборгованості.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що борг фактично погашений. Також вказали, що в відповідача ОСОБА_3 іншого житла не має.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року в задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини та зроблено обґрунтований висновок, на підставі зібраних доказів та вимог чинного законодавства.

Так, 17.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір№ 052-2008-1165 .

У відповідності до Кредитного договору Позичальнику надавався кредит на споживчі потреби в сумі 20000 швейцарських франків, які Позичальник зобов'язувався повертати Банку частинами відповідно до графіку платежів за кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 10.04.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 17.04.2008 року між позивачем та відповідачами було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно умов якого Іпотекодавцем було передано в іпотеку Банку в якості забезпечення виконань зобов'язань Позичальника перед Банком по Кредитному договору наступне майно: АДРЕСА_1.

Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.ст. 11, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання, майновий поручитель відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання божником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до п. 9.4.3 іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ПАТ «Універсал Банк», за загальними нормами цивільного судочинства має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні спору суд зобов'язаний дотримуватись загальних засад цивільного судочинства, зокрема щодо диспозитивності та змагальності сторін. Так, позивачем не було надано належних доказів того, що у відповідачів утворились заборгованість саме у сумі 19190,74 швейцарських франків.

Згідно з розрахунком заборгованості, (а.с.24) який був наданий позивачем, вбачається, що заборгованість утворилась вже у 2014 році, а саме у січні-лютому, позивач не заперечує проти зазначеного, а відповідачка пояснила, під час розгляду апеляційної скарги, що в цей період часу банки не працювали, у зв'язку з подіями в м. Києві, вона неодноразово зверталась з намірами сплатити борг, натомість, фізичної змоги не мала.

Зараз відповідачка погашає заборгованість, що не спростовується позивачем.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду, що не ґрунтуються на законі та умовах договору позовні вимоги щодо обраного позивачем способу захисту своїх інтересів як іпотекодержателя.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Аналогічні положення містяться також і в інших нормах права, зокрема в ст. 19, ч.ч. 1, 6 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про заставу", ч. 2 ст. 25, п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» колегія суддів не встановила достатніх даних та належних і допустимих доказів обставин, які підлягають обов'язковому зазначенню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, а ні суду першої інстанції, а ні колегії суддів, не надано жодних доказів вартості предметів іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавила суд першої інстанції об'єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог банку,

Колегія суддів, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, бере до уваги, що позивачем-апелянтом не надано доказів про зареєстрованих осіб в спірній квартирі, а також наявність боргу відповідачів по кредиту на час розгляду справи в суді, оскільки відповідачами надано квитанції про сплату кредитних коштів, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим.

Нових доказів або обставин, які б могли спростувати висновки суду, апелянт не надав, переглядаючи справу у межах вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів, їх не встановила.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України не довів позовні вимоги, а тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову колегія суддів не вбачає.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: