Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.08.2015 року по справі № 1157/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості.

Сторони в судове засідання не з'явились. Від представника ПАТ «Укрсоцбанк» до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу без участі представника заявника та задовольнити вимоги. Відповідач ОСОБА_1 до суду подав клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з його наміром оскаржити рішення третейського суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У поданому клопотанні про відкладення розгляду справи призначеної на 12.11.2015 року ОСОБА_1 вказує про те, що він має намір оскаржити рішення третейського суду.

Беручи до уваги вимоги закону щодо строків розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, а також враховуючи те, що наведені відповідачем обставини не включені до переліку підстав, встановлених ст. 191 ЦПК України, якою передбачено можливість відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим клопотання ОСОБА_1 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає та, враховуючи положення ч. 1 ст. 389-9 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін у третейській справі.

Відповідно положень ч. 1 ст. 389-9 ЦПК України, неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Судом встановлено, що 21.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 757/6-927,відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 27 236,00 дол. США.

18 серпня 2015 р.Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в складі третейського судді Мороз О.А.було прийнято рішення по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості, яким стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму боргу в розмірі 38 315,92 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку складає 821 717,71 грн., а також витрати, пов'язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 8 617,18 грн.

Відповідно до ст. 389-10 ЦПК України підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду є, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 6.2 Кредитного договору.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1про стягнення боргу постановлено 18 серпня 2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 кредитного договору, його предметом є надання банком позичальнику кредиту (грошових коштів) для задоволення особистих потреб позичальника як споживача. Отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Оскільки, ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Така ж правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того, суд також приймає до уваги наступні обставини.

Як зазначено вище, грошові кошти за договором кредиту АКБ СР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 27 236, 00 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено наступне:

«Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Враховуючи наведене, заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 14 ч. 1 ст. 6, п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди», ст. ст. 209, 210, 389-9, 389-10, 389-11 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в :

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовити.

Роз'яснити, що після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами може бути вирішеним судом у загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 15 днів з дня її постановлення судом.

Суддя: