Справа № 148/2943/14-ц Провадження № 22-ц/772/1982/2015Головуючий в суді першої інстанції Робак С. О.
Категорія 19 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Шемети Т.М.

Суддів: Марчук В.С., Жданкіна В.В.

при секретарі: Сніжко О.А.

з участю представника позивача Цюнько Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Тульчинського районного суду від 24.02.2015 року,

в с т а н о в и л а:

05.11.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та висував вимогу достроково стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/035-13/60154 від 02.07.2008 року в розмірі 49 775, 59 долара США, що еквівалентно 579 841, 12 грн.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року позов задоволено: стягнуто достроково з ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору № 014/035-13/60154 від 02.07.2008 року в розмірі 49 775, 59 долара США, що еквівалентно 579 841, 12 грн., з яких:

44 705,88 доларів США ( 520 783, 53 грн.) - заборгованість за кредитом

2 760, 77 доларів США ( 32 160, 6 грн.) - заборгованість по процентах за користування кредитом;

2308, 94 долари США (26897,09грн.) - пеня.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 654 грн. сплаченого ним при зверненні до суду судового збору.

20.03.2015 року ОСОБА_4 подала заяву про перегляд заочного рішення (а.с.75 - 76), яка ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.05.2015 року залишено без задоволення (а.с.96).

29.05.2015 року (згідно штемпеля на поштовому конверту - а.с.153), ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалене по справі рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що її не було належно повідомлено про день та час розгляду справи, а тому вона не змогла скористатися своїм правом подати заперечення та докази у їх підтвердження: вона сплачувала кредит, що підтверджено квитанціями, а тому підстав для дострокового стягнення немає.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 не з'явилися, від ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Представник позивача подану апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, з урахуванням того що і експертним висновком підтверджено правильність нарахувань банком за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

02.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/035-13/60154, за умовами якого відповідач отримала 57 500 доларів США до 02.07.2024 року зі сплатою 13, 5% річних (а.с.5-13). Кошти нею були отримані, що підтверджено заявою про видачу готівки (а.с.32).

30.11.2009 року між цими ж сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 (а.с.25-26), відповідно до умов якої було зменшено розмір щомісячного платежу та викладено графік погашення заборгованості у новій редакції.

Станом на 18.07.2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 49 775, 59 доларів США, що підтверджено розрахунком (а.с.20-23), яка складається з: 44 705,88 доларів США ( 520 783, 53 грн.) - заборгованість за кредитом; 2 760, 77 доларів США ( 32 160, 6 грн.) - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2308, 94 долари США (26897,09 грн.) - пеня.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, обов'язок позичальника повернути отримані грошові кошти закріплено в ч.1 ст. 1049 ЦК України. Оскільки в розглядуваній справі доведено порушення позичальником умов повернення коштів, суд дійшов висновку про дострокове стягнення сум за кредитним договором.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на нормах закону.

Посилання відповідача на те, що її суд не повідомив про розгляд справи не знайшли свого підтвердження: суд здійснював її виклик за зареєстрованим місцем проживання, що доведено інформацією адресно-довідкового ГУДКС УДМВС України у Вінницькій області (а.с.42), конвертом про направлення судового виклику (а.с.45-46), в подальшому суд здійснив виклик відповідача шляхом оголошення в пресі в порядку ч.9 ст. 74 , ст. 75 ЦПК України, що підтверджено випуском газети «Вінниччина» від 20.02.2015 року (а.с.63-64).

Аргумент апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не порушила умови повернення отриманих коштів спростовано як розрахунком заборгованості (а.с.20.23), так і висновком судово-економічної експертизи від 29.10.2015 року № 12707/15-45 (а.с.231 - 237), згідно якого наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/035-13/60154 від 02.07.1008 року відповідає умовам договору та Додаткової угоди № 1 від 30.11.2009 року , а також розрахунковим документам про погашення кредиту, наданим ОСОБА_4 (а.с.168-191).

Отже, наявність порушення умов взятого на себе зобов'язання з боку ОСОБА_4 доведено.

Пунктом 9.1 Кредитного договору передбачено право Кредитора в разі неналежного виконання Позичальником зобов'язань за Договором, вимагати дострокового погашення Кредиту у повному обсязі зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти, пеню та штрафи відповідно до умов Договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов підлягає до задоволення.

Разом з тим, стягуючи пеню, суд першої інстанції вказав її розмір в доларах США, тоді як «аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України» (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 14). Отже, в цій частині ухвалене по справі рішення підлягає зміні: з резолютивної частини рішення слід виключити посилання на стягнення пені в доларах США.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити лише в частині стягнення пені не в національній валюті України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 , 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року змінити:

Виключити з резолютивної частини рішення вказівку про стягнення пені в доларах США, залишивши суму в гривневому еквіваленті: 26 897(двадцять шість тисяч вісімсот дев'яносто сім) гривень 09 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис Т.М.Шемета

Судді: підпис В.С.Марчук

підпис В.В.Жданкін

З оригіналом згідно: Т.М.Шемета