АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8024/15 Справа № 201/3233/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

11 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору і стягнення пені, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, у березні 2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та після уточнення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь 4 228 227, 50 грн., що є еквівалентом 198 237 доларам США та розірвати кредитний договір укладений між сторонами 09.08.2007 року посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором та не надав йому готівку через касу банку в сумі 69 000 доларів США /а.с.2-4, 39-42/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі /а.с.89-92/.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі , посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.99-104/.

Розгляд справи до апеляційного розгляду було призначено на 11 листопада 2015 року ухвалою суду від 10 серпня 2015 року, сторони про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями. Тобто, сторони на вимогу ст. 74 ЦПК України були завчасно повідомленні про судовий розгляд апеляційної скарги призначений на 11 листопада 2015 року та мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

10 листопада 2015 року до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку з перебуванням його представника у службовому відрядженні до 16 грудня 2015 року, однак доказів на підтвердженням даних обставин позивачем надано не було.

Згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. Отже, враховуючи встановлені ЦПК України процесуальні строки розгляду апеляційної скарги та завчасне повідомлення сторін про її судовий розгляд, тобто з наданням достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи та наданням письмових пояснень відносно виниклих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності не з'явившихся сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNU0GL00000232. Відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 69 000 доларів США на строк до 09 серпня 2037 року. Банком суду надано меморіальний ордер, що підтверджує отримання позивачем кредитних коштів. Також надано роздруківку погашення позивачем кредитних коштів банку, що свідчить про визнання ОСОБА_2 кредитних зобовязань, та заперечується позивачем щодо погашення боргу за кредитом /а.с.5-7/.

09.08.2007 року ОСОБА_2 за ці кошти придбав квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 50-51/.

Також 09 серпня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобовязань за спірним кредитним договором, відповідно до п. 33.3 договору ця квартира є предметом іпотеки /а.с. 15-17, 18/.

Отже, зазначене свідчить що кредитні кошти були отриманні позивачем та витрачені на купівлю квартири, яка була передана у іпотеку, що також передбачено умовами спірно кредитного договору.

При вищенаведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не прийняв до уваги обставини, які були викладені в позовній заяві та не надав належної оцінки, щодо виконання відповідачем умов кредитного договору в частині надання позичальнику кредиту та отримання позивачем кредитних коштів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 10 ЦПК України. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст. 57-61 ЦПК України, що обґрунтовують заявлені позовні вимоги, тоді як відповідачем було надано документи підтверджуючи отримання грошових коштів ОСОБА_2 та часткове виконання ним покладених кредитним договором зобовязань, що свідчить про їх визнання.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно встановивши обставини справи та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми і ухвалив законне й справедливе рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_3