Броварський міськрайонний суд Київської області
м.Бровари № справи 361/2530/15-ц
№ провадження 2/361/1463/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Білик Г.О.

при секретарі Коваль О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Бровари цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_1 про припинення договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 17.12.2007 року уклали кредитний договір № К2НСА800000260 на суму 13075,85 Доларів США з термін до 14.12.2012 pоку

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного Договору , ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв'язку з чим , станом на 26.12.2014 року має заборгованість у розмірі 46987,11 Доларів США, яка складається з :

-7756,78 Доларів США - заборгованість за кредитом;

-2648,38 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3608,70 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 30720,66 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за

договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

15,86 Доларів США - штраф (фіксована частина).

2236,73 Доларів США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором № К2НСА800000260 було укладено Договір поруки з поручителем ОСОБА_2, відповідно до п. 6 якого, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

25.02.2015 року відповідачам було направлено повідомлення-вимога про сплату заборгованості за кредитним договором № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1,ОСОБА_2, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 46987,11 Доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 740516 грн. 84 коп.

13.05.2015 року від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненою.

Ухвалою від 19 жовтня 2015 року Броварського міськрайонного суду Київської області позовна заява ОСОБА_3 прийнята до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з тих підстав, що пунктом 13 Договору поруки від 17.12.2007 року передбачено, що всі зміни й доповнення до даного договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що йому стало відомо, про те, що з 01.11.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» збільшив відсоткову ставку з 9% до 11,04% за вищевказаним кредитним договором. Вважає, що виходячи з викладеного, можна зробити висновок про те, що банк всупереч умовам п.13 Договору поруки від 17.12.2007 року та всупереч вимогам ст.559 ЦК України не повідомив про зміну умов до Кредитного договору, внаслідок чого відповідно збільшився обсяг його відповідальності як поручителя.

На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні первісного позову та визнати Договір поруки від 17.12.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» в забезпечення виконання кредитного договору № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року - припиненим.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідачів на користь банку підтримав в повному обсязі. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у запереченні на нього.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про його проведення повідомлений належним чином, скерував в судове засідання своїх представників.

Представники відповідача ОСОБА_1 просили в задоволенні первісного позову відмовити, також звернули увагу суду на те, що відповідно до акту прийому 08.11.2010 року ОСОБА_1 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль НОМЕР_1, який в забезпечення виконання кредитного договору № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року перебував в заставі ПАТ КБ «ПриваБанк», та даний автомобіль був реалізований банком в 2012 році, і яким чином було зараховано кошти з реалізації автомобіля відповідачу невідомо, оскільки банк не повідомляв відповідача про це, що призвело до неправильного розрахунку заборгованості, також просили застосувати до стягненню неустойки (штрафу, пені) строк позовної давності, проти задоволення зустрічного позову не заперечували.

Суд, заслухавши сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Щодо вирішення позовних вимог по первісному позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

Як встановленов судовому засіданні:

17.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К2НСА800000260 на суму 13075,85 Доларів США на термін до 14.12.2012 pоку.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку, наданого представником банку разом з кредитною відповідач ОСОБА_1 станом на 08.06.2015 року має заборгованість у розмірі 48818,93 Доларів США, яка складається з :

-7756,78 Доларів США - заборгованість за кредитом;

-6257,08 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 34168,07 Доларів США заборгованість по пені. Що складає разом 48181,93Доларів США.

Відповідно до договору застави рухомого майна, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року заставодавець ОСОБА_1 передав у заставу ПАТ КБ «Привабанк» автомобіль НОМЕР_1 , вартістю 80 8000 грн.

Пунктом 24 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: - шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу предмету застави покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця; на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншим не забороненим чинним законодавством способом.

Як вбачається з акту прийому від 08.11.2010 року ОСОБА_1 передав у заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль НОМЕР_1 разом з технічним паспортом на автомобіль та комплектом ключів.

Не заперечуючи даного факту, представник банку в судовому засіданні повідомив про реалізацію даного автомобіля за ціною 6380,58 доларів США 22.08.2012 році, проте жодних доказів тих обставин, у якому порядку та яким чином було проведено звернення стягнення на автомобіль, яка оцінка вартості автомобіля, підтвердження розміру коштів, що надійшли саме від продажу автомобіля - представник позивача не надав.

Статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу.

Разом з тим, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не лише не повідомив відповідача про реалізацію автомобіля і не надав йому письмовий звіт про результати продажу, а продовжував у період з 08.11.2010 рік по 08.06.2015 рік нараховувати проценти та пеню на суму визначеної ним заборгованості по кредиту.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що 14.11.2012 року на погашення заборгованості за кредитним договором № К2НСА800000260 кошти від реалізації автомобіля НОМЕР_2 було зараховано на тіло кредиту 3190,29 Доларів США , на погашення пені 2420,29 Доларів США, та штраф 770 Доларів США. Представником позивача неданано доказів вартості реалізованого майна, який було передано в заставу ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме автомобіля НОМЕР_1та в матеріалах кредитної справи вони відсутні, хоча для витребування належно оформленої кредитної справи розгляд справи було судом перенесено 22.06.2015 та 03.09.2015. За таких обставин суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та недоведеним. А також не відповідність даного розрахунку як належного доказу по справі, оскільки вінне оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, відсутні дані про особу яка засвідчила розрахунок, дати засвідчення розрахунку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003 року.

Враховуючи, що розмір основної заборгованості по кредиту (тілу кредиту) є необґрунтованим та недоведеним, то відсутні підстави вважати правильними і розрахунки процентів за користування кредитом, розрахунки підвищених відсотків за порушення термінів сплати заборгованості, а також пені, базою нарахування яких є саме прострочена заборгованість по кредиту.

Таким чином, враховуючи наявність недоведеність заборгованості у розрахунку, його невідповідності наявним у матеріалах справи доказам, відсутності доказів щодо дотримання порядку реалізації заставного майна, розміру виручених від продажу коштів та їх розподілу на погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір заборгованості є недоведеним.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені.

Керуючись ст. 73 ЦПК України, суд може поновити строк позовної давності, за клопотанням сторони або іншої особи у разі пропущення його з поважних причин.

Позивач не надав суду доказів того, що строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом був пропущений ним з поважної причини.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

Крім того, представники відповідача ОСОБА_1 заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на сплив строку позовної давності по стягненню неустойки (штрафу та пені).

Оскільки позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квітні 2015 року, з вимогою про виконання кредитного договору, строк виконання якого - 14 грудня 2012 року, суд вважає що позивачем був пропущений строк позовної давності.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по первісному позову.

Щодо вирішення позовних вимог по зустрічному позову, суд приходить до наступного:

Для забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за виконання зобовязань ОСОБА_1, на умовах укладеного ним кредитного договору № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року, що підтверджується копією договору поруки від 17.12.2007 року.

В п.2.3 кредитного договору зазначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьму банк надсилає позичальникові письмове повідомдення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Однак підвердження про направлення позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 письмового повідомлення про збільшення відсотковою ставки по кредитному договору № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року в матеріалах справи відсутнє та підверджено в судовому засіданні представником банку, що таке повідомлення не направлялось.

Згідно п.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, виногород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно кредитного договору передбачено плату за користування кредитними коштами в розмірі 9 % річної відсоткової ставки. При укладенні договору поруки, а саме у п. 13 вказано, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, з 01.11.2008 року процентна ставка була змінена з 9% на 11,04 %. Як стало відомо позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 при ознайомленні з матеріалами справи, що відповідачами без інформування, погодження та укладення відповідної додаткової угоди з ним як з поручителем виконання зобовязання за кредитним договором № К2НСА800000260 від 17.12. 2007 року (всупереч п. 13 договору поруки) були внесені істотні зміни в умови кредитного договору . А саме була змінена відсоткова ставка за користування кредитом з 01 листопада 2007 року, з 9% до 11,04 %, Таким чином розмір грошових зобовязань відповідача ОСОБА_1, збільшився перед ПАТ КБ «ПриватБанк», отже і грошові зобов'язання поручителя ОСОБА_2, та обсяг його відповідальності збільшився без його згоди, а також враховуючи, що до чи після підвищення відсоткової ставки будь-які зміни або доповнення в договори поруки не вносились, зобов'язання щодо забезпечення договору кредиту порукою є припиненими на підставі закону.

Згідно з ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З аналізу вищезазначених норм матеріального права, поручитель є самостійним суб'єктом у відносинах з кредитором, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг, що передбачено ч.2 ст.555 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що Банк не мав жодних правових підстав змінювати відсоткову ставку за користування кредитом, оскільки не дивлячись на чітко визначену договором поруки необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується відповідальність останнього, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку і без згоди та відома поручителя, підвищив розмір відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 При цьому, ОСОБА_4, як поручитель не давав своєї згоди на збільшення своєї відповідальності.

Враховуючи, що в тексті позовної заяви відсутні обгрунтування позовних вимог та в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом не обгрунтував їх щодо відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, суд приходить до висновки про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Отже, за наведених вище обставин, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд дійшов до висновку про наявність законних та беззаперечних підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача по зустріному позову..

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, а тому з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом необхідно стягнути судовий збір в сумі 245 грн. 00 коп.

керуючись ст.ст., 526, 530, 549-550 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57- 60, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 46 987 (сорок шість тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) доларів США 11 центів за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № К2НСА800000260 - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_1 про припинення договору поруки задовольнити частково.

Визнати припиненим договір поруки від 17 грудня 2007 року № К2НСА800000260, укладений між Публічним Акціонерним Товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 судовий збір у сумі 245 грн. (двісті сорок п'ять) грн.

В інші частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 27 листопада 2015 року.

Суддя Г.О. Білик