Справа № 569/9700/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Марченко А.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_4, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати припиненим договір поруки № 45991-261/2 від 31 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит».

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_4 31 липня 2006 року був укладений кредитний договір. В той же день між банком та ним було укладено договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором. В червні 2015 року він дізнався, що 8 лютого 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору, внаслідок якої збільшився обсяг його відповідальності як поручителя. Оскільки згоди на такі зміни умов кредитного договору він не надавав, про існування додаткової угоди не знав, вважає припиненими зобовязання за укладеним з ним договором поруки.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» позов не визнав та пояснив, що укладеною з позичальником додатковою угодою не було змінено процентної ставки та збільшено обсяг відповідальності поручителя. Крім того, за умовами кредитного договору, згоду на які дав поручитель, підписавши договір поруки, зміна умов кредитування може відбуватися за повідомленням банку. Також заявив про застосування строку позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зёявилася, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими.

Судом встановлено, що 31 липня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», після зміни найменування юридичної особи - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № Ф1-06/45991-261, згідно умов якого позичальнику надано кредит в сумі 34000 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами із терміном повернення кредиту не пізніше 31 липня 2026 року.

Згідно п.3.2 кредитного договору повернення кредиту здійснюється в термін до 10 числа кожного місяця ануітетним платежем в розмірі 379,05 доларів США.

31 липня 2006 року з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту між позивачем, ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 45991-261/2, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором № Ф1-06/45991-261 від 31 липня 2006 року.

Згідно п.2.1, 2.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 4.4 договору поруки встановлена заборона кредитору без узгодженням з поручителем вносити зміни і доповнення у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя.

8 лютого 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № Ф1-06/45991-261 від 31 липня 2006 року, відповідно до умов якої, серед іншого, збільшено розмір ануітетного платежу до 399 доларів США, змінено черговість погашення поточної заборгованості перед банком, встановлено процентну ставку в розмірі 17 % річних у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не у повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтетних платежів.

В судовому засіданні не здобуто доказів, що поручитель ОСОБА_3 давав свою згоду на внесення вказаихі змін до кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Припинення поруки зумовлюють такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що веде за собою збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення ( збільшення розміру ) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Крім цього, в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін ( банку і поручителя ), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з договору поруки № 45991-261/2 від 31 липня 2006 року, його умовами не передбачено можливості встановлення нових умов щодо розміру та порядку зміни процентної ставки банком в односторонньому порядку без згоди поручителя. Крім того, відповідно до умов додаткової угоди строк виконання боржником зобовязання не змінено, однак, збільшено розмір ануїтетного платежу, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності як позичальника, так і поручителя.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо припинення поруки обґрунтована та підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

За положеннями ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положення ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Таким чином, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, на припинення зобовязання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року ( справа № 6-20цс11 ).

Відтак, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності та вважає за можливе захистити право позивача як поручителя за кредитним договором і з урахуванням положень ст.15, 16, 559 ЦК України визнати поруку ОСОБА_3 припиненою.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.15, 16, 559 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_4, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору поруки припиненим - задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки № 45991-261/2 від 31 липня 2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя