АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8318/15 Справа № 195/908/15 Головуючий у 1 й інстанції - Кондус Л.А. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

встановив:

ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_5, і просить визнати ОСОБА_5 . таким, що втратив право користування будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилається на те, що він є власником вказаного будинку АДРЕСА_1, в якому залишився зареєстрований його батько ОСОБА_5.

Відповідач не проживає в належному йому будинку АДРЕСА_1 з травня 2012 року, та переїхав проживати до своєї співмешканки в с.Настасівка Томаківського району Дніпропетровської області, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні платежі не сплачує.

Відповідач ОСОБА_5 знятися з реєстраційного у добровільному порядку відмовляється. Особистих речей відповідача в будинку немає. Тому позивач вважає, що ОСОБА_5 втратив право користування будинком.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені, визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, де ставить питання про скасування рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, рішення суду підлягає зміні, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 5/.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрований, але фактично не проживає за вказаною адресою більше 2 років, що підтверджується довідкою від 25.06.2015 року за вих.№ 287, виданою виконкомом Зорянської сільської ради Томаківського району/а.с. 6/.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не проживає в зазначеному будинку, який є власністю позивача більше 2 років.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, визнавши відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, оскільки відповідач не користується спірним житлом без поважних причин понад рік.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним застосування судом першої інстанції положення ст. 72 ЖК України, оскільки у разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України.

Отже, враховуючи помилкове застосування судом першої інстанції Закону, який не підлягає застосуванню, в даному випадку, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою більше 2 років/а.с.6/.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що відповідач більше року не проживає в будинку.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач втратив право користування будинком, оскільки не проживає в будинку понад рік без поважних причин.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що відповідач був змушений тимчасово перейти проживати в інше помешкання, що є поважною причиною непроживання в будинку понад рік, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте будь-які докази, які б підтверджували, що відповідач не проживає в будинку позивача з поважних причин понад один рік та між ним і власником житла встановлена будь-яка домовленість щодо користування житлом, суду не надано.

Інші доводи апелянта не є суттєвими для вирішення спору, висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року змінити в частині обґрунтування задоволення позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з моменту проголошення.

СУДДІ: