Справа № 315/1245/15-ц
Номер провадження № 2/315/457/15
У х в а л а

30 листопада 2015 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Телегуз С.М., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1 до КЗ «Успенівська ОСОБА_2 ступенів» Гуляйпільської районної ради про виплату належної частини заробітної плати, індексації за фактично виконану та неоплачену роботу на посаді двірника КЗ «Успенівська ОСОБА_2 ступенів» ,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виплату належної частини заробітної плати, індексації за фактично виконану та неоплачену роботу на посаді двірника КЗ «Успенівська ОСОБА_2 ступенів».

Позовна заява має бути залишена без руху як така, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, згідно з якою позовна заява повинна містити, зокрема, ціну позову щодо вимог майнового характеру, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Зміст позовних вимог - це спосіб захисту права, який обирає позивач. Зміст позову має відповідати його предмету (що конкретно вимагає позивач). Від змісту позовної заяви залежать дії суду при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення підготовчих дій, а також позиція відповідача, який також має право на судовий захист.

За змістом ст. ст. 4, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не має права обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це є виключним правом позивача.

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати та індексації по заробітній платі, хоча вимагає зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

З урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК, та з метою дотримання вимог діючого законодавства позивач повинен привести у відповідність предмет та зміст заявлених вимог.

У разі, якщо позивач, усуваючи недоліки позовної заяви щодо невідповідності предмету й змісту позовних вимог, обере адекватний спосіб захисту порушеного права, яким за змістом чинного законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України є вимога про стягнення недоплачених сум заробітної плати, він повинен мати на увазі необхідність наявності у позовній заяві наведення обставин, передбачених пунктами 4, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК, а саме: ціни позову, який у разі вимоги про стягнення заробітної плати матиме майновий характер; обставин, якими обґрунтовується позов; докази, що підтверджують кожну обставину. В цьому аспекті слід звернути увагу на відсутність у цій позовній заяві відомостей про розмір невиплачених сум індексації, розрахунок яких, відповідно до ст. 10 ЦПК України, є обов'язком позивача. Суд не вправі перекладати цей обов'язок на відповідача шляхом зобов'язання останнього надати відповідні розрахунки в порядку витребування доказів, оскільки витребувані можуть бути лише ті письмові (речові) докази, які об'єктивно існують на момент розгляду питання про їх забезпечення у якості відповідних предметів матеріального світу. Спонукання відповідача до створення письмових доказів є неприпустимим, як таке, що порушує принцип змагальності сторін.

У цьому зв'язку слід зауважити, що ані норми процесуального законодавства (ст. ст. 60, 61 ЦПК), ані матеріальний закон (КЗпП) не містять правила про презумпцію неправомірності діянь роботодавця. Відповідно до загальних положень цивільного права будь-яка презумпція може стосуватися лише вини відповідача, на якого в такому випадку покладається обов'язок доведення власної невинуватості (правомірності), інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, повинен доводити позивач. В даному випадку, при обранні адекватного способу захисту порушеного права, саме позивач має навести розрахунки відповідних сум, як обставин, що обгрунтовують позовні вимоги.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом даної норми закону відповідачем у цій справі повинна бути особа, яка порушує, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача, і такі порушення, невизнання та оспорювання унеможливлюють в повній мірі реалізувати позивачеві свої права, свободи та інтереси.

Підставою розгляду судом справ про стягнення заробітної плати (її частини) є наявність спору про розміри належних звільненому працівникові сум, а відтак у позовній заяві мають міститися відомості про ставлення відповідача до визначення позивачем розміру зазначених сум. Проте, позивач в своєму позові не зазначив докази, що підтверджують факт його звернення до відповідача з вимогами про виплату йому заборгованості по заробітній платі, про нарахування сум, належних позивачу при його звільнені та їх виплаті.

Тобто, позовна заява не містить зазначення доказів про наявність спору про право, порушення прав та законних інтересів позивача.

Крім того, не зрозуміло яким чином позивач обрахувала суму до виплати;

-не конкретизовано за який період часу позивач просить стягнути заробітну плату та з якого розрахунку виходила, визначаючи її розмір;

- не приведено розрахунок індексації та не зазначено на підставі якої норми закону позивач просить стягнути таку індексацію.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119,120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Враховуючи наведені обставини та вимоги процесуального законодавства, суддя вважає за доцільне позовну заяву ОСОБА_1 виплату належної частини заробітної плати, індексації за фактично виконану та неоплачену роботу про залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді протягом п'яти днів з часу отримання копії ухвали, попередивши, що у випадку невиконання зазначених в ухвалі судді вимог позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст. ст. 119, 121, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до КЗ «Успенівська ОСОБА_2 ступенів» Гуляйпільської районної ради про виплату належної частини заробітної плати, індексації за фактично виконану та неоплачену роботу на посаді двірника КЗ «Успенівська ОСОБА_2 ступенів» - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3