Провадження № 2/311/1216/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

20 листопада 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Васюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Василівський районний відділ УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

01.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що 25.09.2008 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області, вона придбала у власність квартиру АДРЕСА_1. Вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проте фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона 05.05.2012 року здала у найм громадянину ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, свою квартиру. Договір уклали усно, термін його проживання не обумовили, також вона надала згоду на реєстрацію його у своїй квартирі квартиру АДРЕСА_2. З 25.09.2014 року ОСОБА_2 зник і з вказаного часу у квартирі не з'являється, про місце свого перебування не повідомляє, комунальні послуги за зняте житло не сплачує, про його зникнення вона дізналася одразу ж після невнесення ним оплати за спожиті комунальні послуги. Також було встановлено, що з 25.09.2014 року в займаному ОСОБА_2 приміщені були відсутні його особисті речі. В квітні - травні 2015 року на адресу квартири прийшла ухвала Апеляційного суду Запорізької області по справі №311/1216/14-к (провадження №11-кп/778/674/15) від 01.04.2015 року на ім'я ОСОБА_2, згідно тексту якої їй стало відомо, що ОСОБА_2 після 03 жовтня 2014 року, в порушення ч.3 ст.164 КВК України, перестав з'являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації. Коли вона звернулась до пошукових ресурсів на сайті МВС, а також через адвоката до Дніпрорудненського МП КВІ, їй стало відомо, що на даний час ОСОБА_2 знаходиться у розшуку. У звязку з тим, що ОСОБА_2 без поважних причин відсутній у займаному житловому приміщенні понад шість місяців, свої обовязки по сплаті комунальних послуг не виконує, про своє місцезнаходження не повідомляє, вона вимушена звернутися до суду за даним позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №23 в будинку №37 по вул.Леніна в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області внаслідок відсутності у займаному житловому приміщені понад встановлені строки.

В судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_4 не з'явились, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, проте надали суду заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи Василівського районного відділу УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутності, Зауважень, заперечень та доповнень до позовної заяви не мають, самостійних вимог не заявляють.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно

оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, позивачці по справі, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ваислівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.5). Крім того, право власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим РКП «Василівське БТІ» від 22.10.2008 року (а.с.7) та копією технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, відповідно до якого позивачка є власником вищезазначеної квартири (а.с.35).

Судом встановлено, що відповідно до договору №3038 від 01.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та КП «Облводоканал» ЗОР Таврійський експлуатаційний цех водопостачання та водовідведення про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_1 (а.с.36). Крім того, копії договорів, а саме: договір №435 від 13.10.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжгаз» та договір від 15.10.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та КУП «Наш Дім» Дніпрорудненської міської ради (а.с.37) також підтверджують відкриття особових рахунків на імя ОСОБА_1

Згідно довідок про склад сім'ї тареєстрацію № 1105 від 28.09.2015 року та № 1503 від 13.11.2015 року, виданих КУП «Наш Дім» Дніпрорудненської міської ради Запорізької області, позивачка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 не зареєстрована (а.с.14, 38).

Встановлено, що ОСОБА_1 здала у найм ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який відповідно до копії паспорту серії № 74 04 521608, є громадянином ОСОБА_3 Федерації, житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_5 (а.с.8-9). Крім того, позивачка ОСОБА_1 надала згоду на реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідкою № 1503 від 13.11.2015 року, виданою КУП «Наш Дім» Дніпрорудненської міської ради Запорізької області, з якої вбачається, що ОСОБА_2В, не являючись членом сімї власника, з 05.05.2012 року дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.38).

Актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.09.2015 року, 23.10.2015 року, складених депутатом Дніпрорудненської міської ради ОСОБА_7, за участю свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що під час обстеження квартири АДРЕСА_6, громадянин РФ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за вказаною адресою, не проживає в ній з 25.09.2014 року, місце його перебування на даний час невідоме (а.с. 33, 34).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не

може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 23 будинку № 37 по вулиці Леніна в м. Дніпрорудне Василівского району Запорізької області, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2008 року з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі тривалий час, з 25.09.2014 року не проживає, комунальні послуги не сплачує, крім того в квартирі відсутнє особисте майно та особисті речі відповідача ОСОБА_2, що вбачається з ОСОБА_5 про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.09.2015 року, 23.10.2015 року та, будучи зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_5, яка належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у ній, чинить позивачці, як власниці, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивачка ОСОБА_1 несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи позивача ОСОБА_1 про відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України, для задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 23 будинку № 37 по вулиці Леніна в м. Дніпрорудне Василівского району Запорізької області.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, ст.ст.212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №23 в будинку №37 по вулиці Леніна в місті Дніпрорудне Василівского району Запорізької області.

Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10