Справа № 2-1735/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Овідіопольський райсуд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Тісцової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, Одеської області

за позовом прокурора Овідіопольського району Одеської області, який діє в інтересах: Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області ( далії по тексту селищна рада) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області, третя особа на боці відповідача: ОСОБА_3,

про визнання недійсним державного акту

про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки

про припинення права власності

про скасування державної реєстрації

про зобов»язання повернути земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року прокурор в інтересах Таїровської селищної ради Овідіопольського району звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням № 2104-V від 02.07.2010 р. Таїровською селищною радою затверджено проект землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_4 та іншим (усього 30 чол.), у тому числі ОСОБА_1, у власність земельних ділянок загальною площею 2,3290 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території жилмасиву «Червоний хутір» в с. Мізікевича Таїровської селищної ради Овідіопольського району. На підставі зазначеного рішення Таїровської селищної ради ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка площею 0,0901 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Мигдальна, 46, видано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку і це право власності на землю в установленому законом порядку зареєстроване. 21.10.2010 р. у відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 Рішення № 2104- V від 02.07.2010 р. Таїровською селищною радою прийнято з порушенням вимог ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» без розроблення та затвердження відповідної містобудівної документації, а також з порушенням ст. 20 Земельного Кодексу України без зміни цільового призначення землі, а тому 23.02.2011 р. на нього прокурором внесено протест. 25.02.2011 р. рішенням №150-VІ Таїровська селищна рада задовольнила протест прокурора і скасувала її ж рішення № 2104-V від 02.07.2010 р. Оскільки підставу передання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 скасовано як таку, що порушує вимоги чинного законодавства, то й державний акт на право власності відповідачки на цю земельну ділянку і договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повинні бути визнані недійсними.

З наведених підстав прокурор просив визнати недійним державний акт на право власності виданого на імя ОСОБА_1 на земельну ділянку, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 21.10.2010 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, зобовязати відділ Держкомзему у Овідіопольському районі скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на земельну ділянку, зобовязати ОСОБА_2 повернути Таїровській селищній раді земельну ділянку.

В судовому засіданні прокурор та представник Таїровської селищної ради позов підтримали.

Представник ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність,в подальшому до суду не зявилась просить справу розглянути в її відсутності.

Представник відділу Держгеокадастр у Овідіопольському районі просив розглянути справу без їх участі.

Третя особа до суду не зявилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 40 Земельного Кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Порядок передачі земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд визначено ст. 118 Земельного Кодексу України.

Згідно до положень ст. 125 Земельного Кодексу право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, а відповідно до ст. 126 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, щодо відчуження земельної ділянки, укладеного в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

З наведених положень закону слідує, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0901 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Мигдальна,46 видано на підставі рішення Таїровської селищної ради від 02.07.2010 р. №2104-V. (а.с. 11)

25.02.2011 р. рішенням №150-VІ Таїровська селищна рада задовольнила протест прокурора і скасувала її ж рішення від 02.07.2010 р. №2104-V про затвердження проекту землеустрою та передачу громадянам, у тому числі ОСОБА_1, у власність земельної ділянки.(а.с. 22-23)

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р.№7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 р. №2), при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати рішення Конституційного Суду від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

На час розгляду справи рішення №2104-V від 02.07.2010 р. Таїровською селищною радою затверджено проект землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_4 та іншим (усього 30 чол.), у тому числі ОСОБА_1, у власність земельних ділянок загальною площею 2,3290 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території жилмасиву «Червоний хутір» в с. Мізікевича Таїровської селищної ради Овідіопольського району є чинним.

21.10.2010 р. на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продала спірну земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. 13-16)

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 Таїровською селищною радою на підставі її ж рішення, яке залишається чинним до цього часу. ОСОБА_1 як власник земельної ділянки правомірно продала її ОСОБА_2 і при цьому будь-яких законних прав та інтересів Таїровської селищної ради порушено не було. Таїровська селищна рада не була стороною в оспорюваному договорі купівлі-продажу земельної ділянки, не перебуває з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зобовязальних відносинах і зобовязальний спосіб захисту визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки шляхом реституції спірних правовідносин не регулює.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Статтею 153 Земельного Кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

ОСОБА_2Є правомірно на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на спірну земельну ділянку. (а.с. 13)

Порядок припинення права на землю регулюється гл. 22 Земельного Кодексу, яка визначає вичерпний перелік підстав, як для припинення права власності на земельну ділянку, так і для припинення права користування нею.

Тобто відсутні законні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобовязання ОСОБА_2 повернути Таїровській селищній раді спірну земельну ділянку, а також законні підстави, передбаченні ст. 140 Земельного Кодексу України, для припинення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку і скасування державної реєстрації цього права власності.

У звязку з наведеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову прокурора Овідіопольського району Одеської області, який діє в інтересах: Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області, третя особа на боці відповідача: ОСОБА_3, про визнання недійсним державного акту, про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, про припинення права власності, про скасування державної реєстрації, про зобовязання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в палату по цивільним справам Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 10 діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5