Справа №557/1038/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом релігійної громади Свято-духівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви Київський патріархат с.Симонів Гощанського району Рівненської області до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача голова парафіяльної ради релігійної громади Свято-духівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви Київський патріархат с.Симонів Гощанського району Рівненської області подав до суду позовну заяву, в якій просить суд визнати за релігійною громадою право власності на нежитлове приміщення контори за адресою: с. Симонів Гощанського району Рівненської області, вул. Бригадна, 1-а.

Позивач посилається на те, що 31 березня 2005 року було здійснено державну реєстрацію Релігійної громади свято - духівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви - Київський патріархат с.Симонів Гощанського району Рівненської області (номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 000118). Місцем знаходження юридичної особи було зазначено с.Симонів Гощанського району Рівненської області , вул. Бригадна,1 а. За цією адресою знаходилося приміщення контори колективного сільськогосподарського підприємства «Симонів», яке релігійна громада ще до офіційної реєстрації її як юридичної особи почала використовувати і продовжила користуватися для проведення богослужінь і здійснення іншої статутної діяльності релігійної громади і яким громада продовжує користуватися по даний час. Приміщення перебуває в спільній частковій власності відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_20, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 , ОСОБА_17, які є співвласниками цього приміщення на підставі рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 01 липня 2009 року. На підставі цього рішення право власності визнано також за ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, які нині є покійними і їх правоздатність втрачена на підставі ст.25 Цивільного Кодексу України. Представнику позивача відомо, що спадкоємцем ОСОБА_28 є його брат - відповідач по справі ОСОБА_10, спадкоємцем ОСОБА_29 є син ОСОБА_8 - відповідач по справі, спадкоємцем ОСОБА_24 є дочка ОСОБА_12 - відповідач по справі, спадкоємцем ОСОБА_30 є син ОСОБА_11 - відповідач по справі, спадкоємцем ОСОБА_26 є син ОСОБА_18 - відповідач по справі, спадкоємцем ОСОБА_25 є мати ОСОБА_7 - відповідач по справі , спадкоємцем ОСОБА_27 є син ОСОБА_19 - відповідач по справі.

Посилаючись на ст. 1216, ч.1 ст. 344 Цивільного Кодексу України, представник позивача вказує на те, що релігійна громада добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нежитловим приміщенням контори за адресою вул.Бригадна,1а в с. Симонів Гощанського району Рівненської області протягом більше як десяти років, тому звернулися в суд з позовною заявою до співвласників і спадкоємців померлих співвласників про визнання за громадою права власності на це нежитлове приміщення за набувальною давністю, дану обставину можуть підтвердити свідки, також цей факт стверджується реєстрацією місцезнаходження юридичної особи за адресою контори с.Симонів, вул.Бригадна, 1а. Інші обставини, вказані в позовній заяві, стверджуються рішенням Гощанського районного суду від 01 липня 2009 року, свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, висновком про вартість майна, іншими письмовими документами.

На підставі викладеного представник позивача просить визнати за релігійною громадою Свято - духівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви - Київський патріархат с.Симонів Гощанського району Рівненської області право власності на нежитлове приміщення контори за адресою : с. Симонів Гощанського району Рівненської області, вул.Бригадна,1 а.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити. Показала, що більше 10 років тому частина жителів с. Симонів вирішили створити релігійну громаду Київського патріархату, 31.03.2005 року почали відкрито використовувати дане приміщення для богослужіння, парафіяни до даного часу відвідують дане приміщення. Вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_4 заперечували щодо заявленого позову, вважають його безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню, оскільки право власності на майно зареєстроване, є власники даного майна та визначено його конкретні частки, тому підстав для набуття права власності за набувальною давністю немає. Вони та їх довірителі вважають себе власниками частки даного майна, тому в задоволенні позову просять відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки є конкретний перелік осіб, які є власниками часток зазначеного в позові майна, право власності на майно визнано рішенням суду та зареєстровано у передбаченому законом порядку, тому підстав застосовувати норми права, що стосуються набувальної давності, немає. Крім того, стороною позивача не визначено та не надано доказів стосовно кола спадкоємців померлих осіб власників майна. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37 показали, що коли взяли приміщення під церкву, пайовикам було виплачено по 33 % від вартості майнового паю, люди пайовикі були згідні, щоб приміщення контори використовували як церкву. З дня реєстрації релігійної громади в ній постійно більше 10 років здійснюються богослужіння.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 показала, що приміщення взяли під церкву в 2004 році, прибирали територію, приміщення, з весни 2005 почали проводити богослужіння. Гроші здавали люди, пайовики були згідні на використання даного приміщення під церкву, пізніше вирішили оформити право власності, є рішення суду від 2009 року. Майновими сертифікатами вона не займалася, була касиром в церкві.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 показала, що вона працювала в комісії сільської ради, люди вирішили взяти в рахунок майнових паїв приміщення контори під церкву, проголосували, зібрали майнові сертифікати, люди переробили приміщення під церкву, оформили документи. Зараз вирішили це приміщення продати, а за рахунок коштів побудувати церкву.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, та виходячи із встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.03.2005 було зареєстровано релігійну громаду Свято-духівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви Київський патріархат с.Симонів Гощанського району Рівненської області, місцезнаходження юридичної особи с. Симонів, вул. Бригадна, 1 А свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 227654.

Рішенням Гощанського районного суду від 01.07.2009 було визнано за: - ОСОБА_6 право власності на 5,27 % від загальної частини майна, ОСОБА_4 право власності на 10,55 % від загальної частини майна, ОСОБА_7 право власності на 5,36 % від загальної частини майна, ОСОБА_29 право власності на 5,88 % від загальної частини майна, ОСОБА_9 право власності на 2,94 % від загальної частини майна, ОСОБА_28 право власності на 2,53 % від загальної частини майна, ОСОБА_2 право власності на 7,5 % від загальної частини майна, ОСОБА_30 право власності на 6,57 % від загальної частини майна, ОСОБА_24 право власності на 6,11 % від загальної частини майна, ОСОБА_25 право власності на 1,4 % від загальної частини майна, ОСОБА_13 право власності на 7,78 % від загальної частини майна, ОСОБА_14 право власності на 2,91 % від загальної частини майна, ОСОБА_15 право власності на 7,29 % від загальної частини майна, ОСОБА_16 право власності на 6,44 % від загальної частини майна, ОСОБА_17 право власності на 5,13 % від загальної частини майна, ОСОБА_26 право власності на 8,61 % від загальної частини майна та ОСОБА_40 право власності на 7,73 % від загальної частини майна, а саме на приміщення контори, котельні та гаража, знаходяться за адресою с. Франівка вул. Бригадна, 1 «а» Гощанського району Рівненської області, загальною вартістю 802680 (вісімсот дві тисячі шістсот вісімдесят) грн.

Особами, за якими було визнано право власності, було виготовлено технічний паспорт на вказані приміщення КП РОБТІ 11.09.2008.

Також особами було зареєстровано право власності на їх частки витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23866449 від 16.09.2009.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України (ст. ст. 328-345 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Для набуття права власності на нерухоме майно строку набувальної давності недостатньо. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Елементи набувальної давності також передбачені статями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно та майно, власник якого невідомий.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

Судом встановлено, що особи відповідачі, зазначені в позові, на підставі рішення Гощанського районного суду від 01.07.2009 року набули право власності на частки майна та зареєстрували своє право власності в передбаченому законом порядку як приватну спільну часткову власність.

Відповідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23866449 від 16.09.2009, особи, зазначені в рішення Гощанського районного суду від 01.07.2009 зареєстрували своє право власності в передбаченому законом порядку як приватну спільну часткову власність.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Отже, умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту наведеної норми закону. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Також встановлено, що представники позивача достовірно знали, що релігійна громада володіє майном, на яке зареєстровано право власності за іншими особами з визначенням часток кожного. Те, що частина власників померли, не є підставою для визнання за позивачем права власності на зазначене в позові нерухоме майно за давністю володіння, оскільки позивач в особі релігійної громади лише користується частиною майна, фактично за згодою власників, а не володіє нею. Крім того, позивач не надав суду доказів щодо того, хто саме із спадкоємців претендує на частки майна після смерті спадкодавців.

Крім того, визнання позову частиною відповідачів не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки сторона позивача не довела ту обставину, що іншим шляхом, крім судового, вона не може набути право власності на вказане майно, коло власників якого є визначеним і за даними особами зареєстровано право спільної часткової власності на зазначене в позові майно.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та їх представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання права власності за релігійною громадою на зазначене в позові нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.344, 346, 364 ЦК України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 208, 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову релігійної громади Свято-духівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви Київський патріархат с.Симонів Гощанського району Рівненської області до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2015 року.