Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/3/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О.В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Кривохижі В.І.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у виконанні обов»язків набувача за договором довічного утримання та визнання шлюбу недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 6 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у виконанні обов»язків набувача за договором довічного утримання та про визнання шлюбу недійсним.

Посилався на те, що у квітні 2006 року між ним та його батьком ОСОБА_7 було укладено договір довічного утримання, за яким він отримав у власність належну батькові квартиру АДРЕСА_1, взамін чого поклав на себе обов»язок довічно утримувати батька шляхом забезпечення його житлом, щоденним харчуванням, наданням необхідних побутових послуг, забезпечення належними лікувальними засобами тощо.

У зв»язку із проведенням ремонту зазначеної квартири та забезпеченням належних умов для проживання батька, він скористався пропозицією колишньої дружини батька - ОСОБА_6, яка погодилась, щоб батько тимчасово пожив у неї.

З квітня 2010 року по березень 2011 року він регулярно відвідував батька, надавав необхідну допомогу. У квітні-травні 2011 року він почав спостерігати, що батько виявляє прояви розладу розумової діяльності, а ОСОБА_6 почала обмежувати його доступ до батька, не давала можливості поспілкуватися з ним наодинці, внаслідок чого він не мав можливості виконати належним чином умови договору довічного утримання і перевезти батька у відремонтовану квартиру.

У травні та серпні 2012 року батько був обстежений лікарями-спеціалістами, за висновками яких у нього, поряд з іншими, була виявлена наявність психічного розладу у вигляді деменції, яка потребує стаціонарного лікування в умовах психіатричного відділення, але відповідачка не тільки перешкоджає його госпіталізації, але й, достовірно знаючи про його психічну хворобу та користуючись його безпорадним станом, не тільки внаслідок психічного розладу, а і загальних захворювань, ввела в оману працівників Кіровського відділу РАЦС та 9.06.2012 року уклала з ним шлюб без дійсних намірів створити сім»ю, а переслідуючи власні матеріальні інтереси та з метою перешкоджання йому у виконанні обов»язків набувача за договором довічного утримання.

Посилаючись на ці обставини, просив задовольнити позов.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 6.12.2013 року позов задоволено частково: визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрований 9.06.2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області, актовий запис №141; зобов»язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_7 та виконанні ним обов»язків за договором довічного утримання. У задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у проживанні ОСОБА_7 за місцем його реєстрації , його госпіталізації до Кіровоградської обласної психіатричної лікарні відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення через недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновку суду обставинам справи, порушення норм цивільного процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення. Вказує на те, що суд не дав належної оцінки доказам, які були надані нею на підтвердження заперечень проти позову.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 порушується питання про зміну рішення. Зазначається про те, що відмова у задоволенні позовних вимог у частині усунення перешкод у проживанні ОСОБА_7 за місцем його реєстрації та у госпіталізації його до Кіровоградської обласної психіатричної лікарні ґрунтується на неврахуванні судом першої інстанції обставин, які свідчать про неможливість вільного та свідомого вибору ОСОБА_7 як місця проживання, так і лікування. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, експерта, дослідивши письмові докази, колегія суддів вирішила, що рішення суду підлягає скасуванню у частині визнання шлюбу недійсним з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги та - залишенню без змін у іншій частині з таких підстав.

Встановлено, що позивач є рідним сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( після відкриття апеляційного провадження у цій справі).

З 1974 по 1988 роки та з 19.06.1992 по 12.12. 2006 роки ОСОБА_7 і відповідачка ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

9 червня 2012 року ОСОБА_7 і ОСОБА_6 повторно зареєстрували шлюб у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області (актовий запис №141).

Задовольняючи позов про визнання недійсним шлюбу, укладеного між відповідачами 9.06.2012 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він був укладений без вільної згоди чоловіка, оскільки в момент реєстрації шлюбу він страждав тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23.07.2013 року, показами свідка ОСОБА_9 та експерта ОСОБА_10

Проте, з таким висновком не можна погодитись, оскільки суд, в порушення вимог ст.ст. 212,213 ЦПК України вважав встановленими обставини, які насправді є недоведеними, що призвело до ухвалення рішення, яке не можна визнати законним і обґрунтованим.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному. Повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України(ч.6ст.147 ЦПК України).

Так, згідно із висновком зазначеної експертизи, ОСОБА_7 в момент укладення шлюбу 9.06. 2012 року страждав на дисциркуляторну енцефалопатію П-Ш ступеня і виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді деменції (недоумства) складного генезу (атеросклеротичного, гіпертонічного). За своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними.

Проте, суд не звернув увагу та той факт, що ця експертиза проводилась амбулаторно, тобто без огляду ОСОБА_7 судовими експертами. Висновок щодо наявності у ОСОБА_7 на момент реєстрації шлюбу психічного захворювання у вигляді деменції ґрунтувалося лише на факті встановленого йому 13.07.2001 року діагнозу: дисциркуляторна енцефалопатія П-Ш ступеня, що вбачається з мотивувальної частини акту. Тобто, на час реєстрації шлюбу ОСОБА_7 не тільки не перебував на обліку як особа, що страждає психічною хворобою, але і не оглядався до 28.08.2012 року ( після реєстрації шлюбу) лікарем-психіатром. Позивачем також не було надано інших належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_7 ознак або прояву психічного захворювання у вигляді деменції. Крім того, встановивши заочно, що на час реєстрації шлюбу ОСОБА_7 страждав на хронічне психічне захворювання, комісія експертів не дала відповіді на питання, чи страждає він психічним захворюванням на час проведення експертизи, посилаючись на відсутність досліджуваного на засіданні комісії.

За таких обставин, зважаючи також на відсутність інших допустимих переконливих доказів страждання ОСОБА_7 на тяжку психічну хворобу, на те, що відповідачі раніше перебували у шлюбі, висновок судової психіатричної експертизи мав би викликати сумнів у суду у його об»єктивності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачці ОСОБА_6 у призначенні повторної судової психіатричної експертизи за участі самого ОСОБА_7, що було підставою для призначення такої експертизи під час апеляційного провадження в справі(ч.2ст.303 ЦПК України).

Згідно із актом повторної посмертної судової психіатричної експертизи №32 від 4.09.2014 року, проведеною комісією судово-психіатричних експертів КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», та роз»ясненням висновку судовим експертом ОСОБА_11 наявна медична документація та інші матеріали справи не дають підстав для висновку про те, що на час реєстрації шлюбу (9.06.2012 року) ОСОБА_7 страждав будь-яким психічним захворюванням. Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він не суперечить іншим доказам, які сторони надавали до суду як на підтвердження своїх вимог, так і заперечень, у тому числі показам свідків.

Згідно із ст.38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22,24-26 цього Кодексу.

Так, статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп»яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Отже, позивач не довів факту наявності передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним( відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_7 на укладення шлюбу з ОСОБА_6) , що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг не містять передбачених ст.309 ЦПК України обґрунтованих підстав для скасування рішення суду у частині вирішення позову у частині позовних вимог про усунення перешкод у виконанні обов»язків набувача за договором довічного утримання, у вільному спілкуванні з відповідачем, у визначенні місця проживання ОСОБА_7, у госпіталізації його до психіатричної лікарні. Рішення у цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст.308, ч.2ст.310 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 6 грудня 2013 року скасувати в частині визнання недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрованого 9.06.2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області (актовий запис №141) та ухвалити нове рішення, яким

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання шлюбу недійсним.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: