АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2779/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на дитину інваліда,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на дитину інваліда, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється біологічною матір'ю та піклувальником ОСОБА_8 Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_8 є інвалідом 1 групи загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду, постійного прийому медичних препаратів, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, а відповідач має можливість її надавати.

У зв'язку з цим, просила суд стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина, інваліда 1 групи, ОСОБА_8 в розмірі 30% від усіх доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму кожного місяця, починаючи з моменту звернення до суду.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/8 частин всіх видів його заробітку щомісячно. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 для утримання дитини ОСОБА_8 аліменти в розмірі 1/6 всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму.

Будучи належним чином повідомленою про день та час слухання справи, ОСОБА_7 до суду не з'явилась, причини своєї неявки суд не повідомила.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на дитину інваліда, суд першої інстанції врахував матеріальний стан платника - батька, сукупний дохід позивачки та дитини та прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини інваліда в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, хотя таке визначення позивачкою розміру аліментів у відсотках від щомісячного доходу відповідача і суперечить ст. 200 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис, батьками записані сторони по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 12.06.2012 року ОСОБА_8 було визнано обмежено дієздатним, та призначено ОСОБА_7 його піклувальником. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_8 встановлено І (першу) групу інвалідності, яка надана йому безтерміново та потребує постійного стороннього догляду, постійного прийому медичних препаратів.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 03.02.2015 року з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь дружини від другого шлюбу ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10, в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ОСОБА_6 сплачує кошти на лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_10, яка отримала в 2014 році важку травму при дорожньо-транспортній пригоді.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 на даний час не працює та перебуває на обліку в центрі зайнятості.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сину).

При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення ( ст. ст. 182, 200 СК України).

Оцінюючи матеріальний стан самого непрацездатного на користь якого стягуються аліменти, колегія суддів зауважує, що непрацездатний ОСОБА_8 отримує державну соціальну допомогу як інвалід дитинства І групи у розмірі 1660 грн. Таким чином, його матеріальний стан перевищує прожитковий мінімум, установлений ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік», оскільки становить для осіб, які втратили працездатність 1074 гривень.

Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка і є критерієм визначення прожиткового мінімуму.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що відповідач, уже сплачує аліменти на малолітню дочку ОСОБА_11, яка до недавнього часу зазнала дуже тяжкої травми, здатний надавати допомогу повнолітньому непрацездатному синові - інваліду у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходів, починаючи з 27.07.2015 року і до зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, відповідно положень ст.ст. 182, 200 СК України. Визначений судом розмір аліментів, колегія суддів вважає співмірним з обставинами справи та таким, що встановлений, виходячи із засад розумності та справедливості.

Посилання апелянта про порушення судом норм матеріального права є безпідставним, оскільки при вирішенні спору до спірних правовідносин судом правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють (ст.ст. 198, 200, 201 СК України) так як йдеться про стягнення аліментів на сина який досягнув повноліття, однак є непрацездатним.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений гл. 16 СК України, в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати.

Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені ст. 185 СК України, яка міститься у гл. 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком.

Також є безпідставними доводи апелянта про необхідність застосування частини 2 статті 182 СК України та зазначити в судовому рішенні, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, так як відповідно до частини 1 статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. ОСОБА_8 являється повнолітнім і він втратив правовий статус дитини. Крім того, Законом України «Про державний бюджет» не визначається прожитковий мінімум для повнолітніх дітей.

Позивачка не змінила свої позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі із стягнення у частці від заробітку, при умові що відповідач не має такого заробітку. Відповідачем також таке стягнення аліментів в частці від заробітку не оскаржено, тому колегія суддів не може змінити самостійно стягнення аліментів в частці від заробітку на стягнення в твердій грошовій сумі.

Тому вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2015 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :