Ухвала іменем україни
16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року та касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до відповідачів із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 20 лютого 2007 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 50 000 доларів США зі сплатою 14,86 % річних строком з 20 лютого 2007 року до повного погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань цього ж дня між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2. був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 84,2 кв. м, незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0925 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 січня 2007 року. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 16 жовтня 2014 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість згідно з курсом НБУ у розмірі 1 141 475 грн 99 коп., з яких за тілом кредитом - 604 010 грн 06 коп. та за відсотками -537 465 грн 93 коп. Просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 січня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/07-Склн, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, у розмірі 90 252,20 доларів США.

В рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/07-Склн укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, у розмірі 90 252,20 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, передбачений договором іпотеки від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/101/07-Склн, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2., а саме: будинок житловий загальною площею 84,2 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 1992 року, зареєстрований державним нотаріусом Костопільської ДНК Скоропад В.В. зареєстровано за реєстровим № 368, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 м. Костопіль Рівненської області, незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі рішення Костопільської міської ради народних депутатів про надання дозволу ОСОБА_2., на будівництво нового житлового будинку на присадибній ділянці по АДРЕСА_1, який розташований по АДРЕСА_1 м. Костопіль, Рівненської області, та земельну ділянку площею 0,0925 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 січня 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1 м. Костопіль Рівненської області, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову в частині вирішення позову щодо предметів іпотеки, які належать відповідачам: ОСОБА_2., ОСОБА_3, а саме: будинок житловий загальною площею 84,2 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 1992 року, зареєстрований державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Скоропад В.В. за реєстр. № 368, вартістю 225 900 грн;

- незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі рішення Костопільської міської ради народних депутатів від 25 лютого 1993 року № 153 про надання дозволу ОСОБА_2. на будівництво нового житлового будинку на присадибній ділянці по АДРЕСА_1, вартістю 109 400 грн;

- земельна ділянка площею 0,0925 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 січня 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині стягнення зі ОСОБА_1. заборгованості за кредитним договором від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/07-Скл у розмірі 90 252,20 доларів США, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги та стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 252,2 дол. США, звернувши стягнення на предмет іпотеки, виходив із того, що вимоги позивача є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про звернення стягнення на іпотечне майно та ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що оскільки договір про відступлення прав за іпотечним договором є посвідченим нотаріально, однак в Єдиному реєстрі іпотек відомості про відступлення прав не зареєстровані, тому ПАТ «Дельта Банк» не є повним правонаступником усіх прав і обов'язків ПАТ «Кредитпромбанк» та у нього не виникло право вимоги на звернення стягнення на іпотечне майно.

Проте погодитися із таким висновком апеляційного суду повністю не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Установлено, що 20 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09.06./03/07-Склн, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 50 000 дол. США на відкритий позичковий рахунок № 2737 зі сплатою 14,86 % річних на термін до 19 лютого 2012 року включно (а. с. 6-10).

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором є іпотека будинку житлового загальною площею 84,2 кв. м, незавершеного будівництвом будинку загальною площею 159,5 кв. м та земельної ділянки площею 0,0925 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з іпотечним договором від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/07-Склн. За виконання своїх зобов'язань за цим договором позичальник відповідає всіма коштами, майном, майновими правами, що йому належать та на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати нараховані проценти за користування кредитом до 11 числа кожного календарного місяця, а також 19 лютого 2012 року або в день повного дострокового погашення кредиту шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку чи безготівкового перерахування з поточного рахунку.

Відповідно до п. 6 даного договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом, починаючи з дня його надання позичальнику. При нарахуванні процентів враховується фактична кількість днів в розрахунковому періоді та 360 днів або фактична кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Згідно з п. 4.2 вказаного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору, а також у разі погіршення фінансового стану позичальника припинити надання кредитів в рамках визначеного ліміту, вимагати дострокового повернення кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання позичальником умов цього договору.

Судом встановлено, що ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», свої зобов'язання за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1. кредит у визначеному в договорі розмірі (а. с. 16).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1. за кредитним договором 20 лютого 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2. укладено іпотечний договір № 09.06/03/101/07-Склн, посвідчений Семенюк С.І., приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу, реєстр. № 418 (а. с. 11-15).

Відповідно до договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку іпотекодержателю ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», нерухоме майно - будинок житловий загальною площею 84,2 кв. м, що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 1992 року. Зареєстрований державним нотаріусом Костопільської ДНК Скоропад В.В., реєстр. № 368, незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі рішення Костопільсокої міської ради народних депутатів про надання дозволу ОСОБА_2. на будівництво нового житлового будинку на присадибній ділянці по АДРЕСА_1, від 25 лютого 1993 року № 153 та земельну ділянку площею 0,0925 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 11 січня 2007 року серії НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/07-Склн та вимогам, встановленим законом, несвоєчасно погашав заборгованість, у зв'язку із чим має прострочену заборгованість перед банком.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 20 лютого 2007 року № 09.06/03/07-Склн заборгованість ОСОБА_1. за кредитним договором станом на 19 січня 2015 року складає 90 252, 6 дол. США, з яких: 46 636,5 дол. США - заборгованість за кредитним договором, 43 616,1 дол. США - заборгованість за відсотками (а. с. 75).

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня

2013 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», останнє набуло право вимоги за кредитним договором від 20 лютого

2007 року, укладеним зі ОСОБА_1, на загальний розмір заборгованості 46 636,50 дол. США.

ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання за кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії, унаслідок чого виникла заборгованість зі сплати кредитних коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За висновком суду апеляційної інстанції ПАТ «Дельта Банк» не надало суду належних доказів на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором іпотеки від 20 лютого 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2., за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу прав вимоги, оскільки відомості про відступлення права не зареєстровані в Єдиному реєстрі іпотек.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зокрема, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Установлено, що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

Згідно з додатком до цього договору ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором від 20 лютого 2007 року, укладеним зі ОСОБА_1, із загальним розміром заборгованості 46 636, 50 дол. США (а. с. 23)

Даний договір нотаріально посвідчений, сторонами не оспорений, в установленому законом порядку його недійсність не встановлювалась.

Положеннями п. п. 22, 98 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» № 868 від 17 жовтня 2013 року визначено, що внесення в Єдиний реєстр іпотек відомостей про відступлення прав за іпотечним договором в силу чинного законодавства України є неможливим. Дані відомості підлягають внесенню в Державний реєстр прав.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України зазначені положення до уваги не взяв; не перевірив дотримання вказаного порядку та дійшов передчасного висновку про те, що право вимоги ПАТ «Дельта Банк» може бути реалізоване виключно після внесення даних відомостей в Єдиний реєстр іпотек.

Крім того, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин, передбаченого ст. ст. 256, 267 ЦК України строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Як вбачається з матеріалів справи 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а. с. 56).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у -ст. ст. 252255 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843292/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 631 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 03 червня 2015 (№ 6-31цс15).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув, тому ухвалене апеляційним судом рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно із ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович