УхвалА

іменем україни

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США строком до 3 червня 2037 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, на яку як предмет іпотеки було звернуто стягнення шляхом її продажу за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 грудня 2013 року. На письмову вимогу банку про добровільне звільнення у тридцятиденний термін житлового приміщення відповідачі не реагували.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд висилити відповідачів з вказаної квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року рішення міського суду скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), установивши, що передана в іпотеку квартира була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, та на яку як предмет іпотеки за рішенням суду, що набрало законної сили, було звернуто стягнення, дійшов до правильного висновку про те, що відповідачі, отримавши вимогу про добровільне звільнення нерухомого майна у тридцятиденний термін, його не звільнили та підлягають виселенню.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-334цс15 від 18 березня 2015 року та № 6-455цс15 від 9 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутня попередня згода органу опіки та піклування безпідставні, так як така згода потрібна при укладанні договору іпотеки, на підставі якого вже ухвалено рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання касаційної скарги про незастосування апеляційним судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» безпідставні, так як вказаний Закон України прийнято та набрав чинності після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, зворотньої сили немає.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта