АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 05 серпня 2013 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 18 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № MKMWAK04520013, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 53 825 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2012 року. Зобов'язання за вказаним кредитним договором були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року та договором поруки, укладеним 18 листопада 2005 року з відповідачем ОСОБА_3 У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 умов договору станом на 15 квітня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 181 888 грн. 43 коп., яка складається з: 33 886 грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом, 76 987 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 945 грн. 75 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 64 068 грн. 21 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. З урахуванням зазначеного просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 171 888 грн. 43 коп., судові витрати, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.
Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, від 28 травня 2014 року заява про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення від 28 серпня 2013 року скасовано.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог відносно усіх відповідачів суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог.

З даним висновком в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № MKMWAK04520013, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 53 825 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2012 року.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором були забезпечені шляхом укладання 20 жовтня 2010 року з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 та договором поруки, укладеним 18 листопада 2005 року з відповідачем ОСОБА_3

Звертаючись з даним позовом до суду позивач просив стягнути також з усіх відповідачів солідарно суму у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Вирішуючи позовні вимоги банку, які виникли з окремих договору кредиту й поруки та можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суд зазначених вимог закону не врахував, безпідставно прийняв до провадження спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки, витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між суб'єктами господарювання, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства.

Зазначена позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс15).

Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо ПАТ "Акцент-Банк" підлягає скасуванню, а провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за договором поруки підлягає закриттю.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог відносно відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З наведених норм випливає, що позивач зобов'язаний довести ті обставини на які він посилається, в даній справі позивач повинен довести, що за кредитним договором існує заборгованість та її розмір.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог цієї норми Закону суд першої інстанції 28 серпня 2014 року постановив ухвалу про задоволення заяви представника відповідача про забезпечення доказів. Зазначена ухвала суду позивачем виконана не була.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що починаючи з лютого 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором була збільшена з 15% до 21,12%.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору укладеному між позивачем та ОСОБА_4 передбачено право банку на збільшення відсоткової ставки за певних умов, але банк повинен надіслати позичальнику письмове повідомлення за 20 днів до вступу в чинність зміненої відсоткової ставки.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач повідомляв відповідача ОСОБА_4 про збільшення відсоткової ставки.

Крім того, під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 надано докази того, що в рахунок погашення заборгованості він передав позивачу автомобіль, який останнім було реалізовано. Вимога суду про надання доказу того, що гроші отримані від реалізації автомобіля було зараховано в рахунок погашення заборгованості, позивачем не виконана.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Посилання апелянта на те, що ним було надано розрахунок заборгованості не може бути прийнято до уваги, оскільки наданий розрахунок містіть суперечливість, які на вимогу суду позивачем усунуто не було.

Посилання апелянта на те, що автомобіль не реалізований суперечить матеріалам справи, оскільки згідно відповіді наданої позивачем відповідачу ОСОБА_4 автомобіль було реалізовано.

Посилання позивача, що підвищення відсоткової ставки було передбачено умовами договору не може бути прийнято до уваги, оскільки позивачем не виконано процедуру, яка передбачена умовами кредитного договору у разі підвищення відсоткової ставки.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"- задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" - скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості - закрити.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна