Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1466/15-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 19 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Гансецької І.А., Микитюк О.Ю.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Авто Просто" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ТОВ „Авто Просто" (надалі Товариство) звернулося до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначило, що 16.06.2010 року між товариством та ОСОБА_1, в рамках створеної товариством системи надання послуг з придбання автомобілів „Авто Так", укладено угоду № 0319977. На асигнаційному акті від 29.05.2012 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля за вказаною програмою. 12.06.2012 року, в забезпечення зобов"язань за вказаною угодою, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки. 20.06.2012 року автомобіль був наданий та зареєстрований на ім"я відповідача в Житомирському ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області. За угодою ОСОБА_1 зобов"язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг в сумі 120 щомісячних повних внесків, проте з травня 2013 року припинив їх сплачувати. У зв"язку з цим утворилася заборгованість в розмірі 73879,65 грн. Просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів вказану суму.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі представник апелянта просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволені позову щодо стягнення боргу з ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що порука припинена внаслідок зміни зобов»язання без згоди поручителя, через що збільшився обсяг її відповідальності та у зв»язку зі спливом строку поруки.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у зв'язку з передачею прав та обов'язків ОСОБА_4 ОСОБА_1, 16.06.2010 року між останнім та Товариством, в рамках системи надання послуг з придбання автомобілів „Авто Так", укладено угоду № 0319977, предметом якої було надання ОСОБА_1 права на отримання автомобіля Шевроле-Авео вартістю 92960.00 грн. за умови сплати ним відповідних щомісячних платежів та інших внесків (а.с. 58-63).

12.06.2012 року, в забезпечення зобов"язань за вказаною угодою, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с. 64).

20.06.2012 року ОСОБА_1 був наданий автомобіль.

Після 01 квітня 2013 року ОСОБА_1 припинив сплачувати внески, у зв"язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 73879,65 грн. (а.с. 65-66).

У відповідності до вимог ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно вимог ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з вказаного договору, строк дії поруки встановлено до 31.08.2022 року.

Своєю платіжною вимогою від 21.07.2014 року кредитор змінив строк остаточного розрахунку, визначивши його в періодом в 10 днів після отримання платіжної вимоги (а.с. 74).

ОСОБА_2 отримала вказану вимогу 18.08.2015 року (а.с. 75).

Оскільки позов до останньої подано 10.02.2015 року, тобто у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого виновку, що поруку не можна вважати припиненою внаслідок закінчення строку.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука також припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається із змісту договора поруки та угоди № 0319977, предметом цих правочинів було надання ОСОБА_1 права на отримання автомобіля Шевроле-Авео вартістю 92960.00 грн. за умови сплати ним відповідних щомісячних платежів та інших внесків. Статтями 7, 9 додатку № 2 до угоди передбачалася можливість заміни моделі та марки автомобіля, в тому числі на більш дорогостоячу із внесенням різниці вартості, безпосередньо отримувачем автомобіля. Із вказаними умовами сторони погодилися. Згідно з умовами вказаного додатку, щомісячні внески, які повинен був сплачувати ОСОБА_1 залежали від поточної ціни виробника на автомобіль.

З копії технічного паспорту вбачається, що ОСОБА_1 замість вказаного автомобіля отримав автомобіль ЗАЗ-Vida SF69Y0 (а.с. 67).

Як вбачається з матеріалів справи, вартість автомобіля ЗАЗ-Vida SF69Y0 на момент отримання ОСОБА_1 була вищою від вартості автомобіля Шевроле-Авео.

У відповідності до виписки з рахунку позивача та платіжного доручення № 351 від 18.06.2012 року, різниця вартості вказаних автомобілів на момент отримання автомобіля ОСОБА_1 була виплачена.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що внаслідок заміни автомобіля збільшився обсяг відповідальності поручителя, є надуманим.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді