Ухвала іменем україни
25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 22 листопада 1991 року між ним та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було придбано приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки вказане майно, набуте за час шлюбу, належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягає виділу в натурі з врахуванням, що їх частки є рівними, ОСОБА_6 просив суд поділити спільне майно між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частки приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_9 право власності на Ѕ частки приміщення вищевказаного магазину.

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року, залишеним ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Розділено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільне майно, а саме: приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частини приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частини приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду вказаній нормі процесуального права не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що спірне приміщення магазину є спільним майном подружжя, а тому виходячи з принципу рівності часток подружжя, дійшов висновку про можливість визнати за кожним із подружжя по Ѕ частки приміщення магазину.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 22 листопада 1991 року по 30 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П., Ѕ частини приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_7 (а. с. 8-9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П, Ѕ частини приміщення магазину загальною площею 35,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_7 (а. с. 12-13).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вирішуючи спір про поділ спірного приміщення магазину, у порушення ст. ст. 212-214 ЦК України не перевірив, ким з подружжя та з якою метою використовувалось спірне приміщення магазину, а також за рахунок яких коштів було придбано спірне нерухоме майно, дійшов передчасних висновків щодо віднесення вказаного майна до об'єкта спільної сумісної власності подружжя.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська