Справа № 161/8941/15-ц
Провадження № 2/161/2954/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 29.10.2014 року надала в борг ОСОБА_4 кошти в розмірі 31918,60 грн. з умовою їх повернення до 29.11.2014 року, про що останній написав відповідну розписку і зобовязався їх повернути.

Вказує, що на даний час кошти не повернуті, на неодноразові звернення з цього приводу відповідач не реагує.

А тому, просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 31918,60 грн., 144,29 грн. 3% річних та 957,56 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки відповідач коштів від позивача не отримував.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 29.10.2014 року ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_3 31918,60 грн. з умовою їх повернення до 29.11.2014 року, про що написав відповідну розписку (а.с. 18).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

В судовому засіданні встановлено, що до дня звернення позивача в суд відповідач не повернув позивачу борг, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 УК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення та з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики в розмірі 31918,60 грн., 144,29 грн. 3% річних та 957,56 грн. інфляційних втрат, а разом 33020,45 грн.

При цьому, доводи представника відповідача про наявність рішення господарського суду про стягнення цих коштів з відповідача, суд до уваги не приймає, оскільки згаданим рішенням кошти в такому ж розмірі стягнуті з відповідача як з фізичної особи-підприємця, а будь-яких інших належних доказів про неотримання коштів відповідачем не представлено.

Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У відповідності до квитанції №0.0.340287743.1 від 21.01.2015 року за надання правової допомоги позивачем сплачені кошти в сумі 1500,00 грн. (а.с. 7), а тому суд вважає, що саме вказана сума підлягає до відшкодування.

Крім цього, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору, а також в дохід держави слід також стягнути 86,60 грн. недоплаченого судового збору

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 79, 84, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики в сумі 33020 (тридцять три тисячі двадцять) грн. 45 коп., 1500 (одну тисячу пятсот) грн. понесених витрат на правову допомогу та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 86 (вісімдесят шість) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М.Кихтюк