У х в а л а

2 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування власністю, вселення та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні власністю 1/4 часткою квартири АДРЕСА_1, вселити його в житлову кімнату 3 площею 15,0 кв.м. та стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 50 тис. грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні 1/4 частиною квартини АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_6 у житлову кімнату З, площею 15 кв.м, вказаної квартири. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року змінено в частині стягнення моральної шкоди. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини четвертої статті 357, частини третьої статті 386 та статті 1167 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року, 13 серпня 2014 року, 17 липня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Судом установлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 6 вересня 2006 року, яке є чинним, було визначено порядок користування житловими приміщеннями в зазначеній квартирі між співвласниками, за яким ОСОБА_7 виділено у користування кімнату «3» площею 15,0 кв.м., приміщення «1», коридор «5», кухню «6», ванну кімнату «7», туалет «8», кладову залишено в загальному користуванні співвласників.

Відповідно до договору дарування від 10 червня 2013 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, позивач став співвласником спірної трикімнатної квартири, зокрема, він є власником 1/4 частини квартири.

На підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 1999 року, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 є також співвласниками вказаної трикімнатної квартири.

Постановляючи ухвалу від 17 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд в частині задоволення позовних вимог погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що право позивача на користування своєю власністю, а саме 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 порушено відповідачами, та оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні своїм майном (житлом), позивач має право вимагати усунення таких перешкод шляхом вселення у спірну квартиру та оскільки відповідачі вчиняють протиправні дії відносно позивача, що призводить до порушення звичного способу його життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності, суд вважав, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 17 липня 2013 року касаційний суд, відмовляючи в позові про порядок користування квартирою виходив з того, що порядок користування квартирою про встановлення якого просив позивач не відповідає його частці у власності на спірну квартиру;

- в ухвалі від 13 серпня 2014 року касаційний суд скасовуючи рішення попередніх судів в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди виходив з недоведеності порушення прав позивача як власника у користуванні спірним майном відповідно до статті 386 ЦК України;

- в ухвалі від 18 червня 2015 року касаційний суд залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову виходив з того, що внаслідок дій ОСОБА 5 позивач була позбавлена законного права на користування спірною квартирою, в якій їй належить S частина на праві власності. Крім того, з урахуванням раніше встановленого порядку користування квартирою суди визначили цей порядок, який не порушує прав сторін.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини четвертої статті 357, частини третьої статті 386 та статті 1167 ЦК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування власністю, вселення та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін