АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національного банку України, ДКС України про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 805 165,48 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд безпідставно не взяв до уваги встановленого законом правила, за яким НБ України несе відповідальність за шкоду, завдану ліквідатором під час здійснення ним ліквідаційної процедури.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність. на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник Національного банку України - НайдаТ.І. проти апеляційної

_________________________________________________________

Справа № 757/703/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8430/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на її безпідставність.

ДКС України подала письмові заперечення, у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що 31.07.2007 року між позивачем та ВАТ Банк «БІГ-ЕНЕРГІЯ» в особі Чернігівської філії ВАТ Банка «БІГ - Енергія» було укладено договір банківського вкладу терміном з 31.01.2007 року по 30.01.2009 року.

Постановою Правління Національного банку України від 24.02.2010 №97 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ВАТ Банк «БІГ-ЕНЕРГІЯ».

Рішенням Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 24.01.2014 №32 були затверджені зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку, акцептованих ліквідатором, зокрема збільшено вимоги позивача четвертої черги задоволення на суму 345 370,58 грн. згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду м. Чернігова від 11.07.2013, та загальна сума вимог позивача становить 805 165,48 грн.

Ліквідаційна процедура Банку тривала до 01 березня 2014 року.

Згідно із ст.2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» та ст.5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки є економічно незалежними у своїй діяльності.

Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено здійснення Національним банком України інших функцій, серед яких є функція банківського регулювання та нагляду.

Здійснюючи банківський нагляд, Національний банк України наділений повноваженнями приймати певні рішення, що стосуються банків, на підставах та порядку, визначених законодавством.

Відповідно до Договорів про передання в управління непроданих активів від 18.02.2014 та від 26.02.2014, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Похитайло О.О., зареєстрованим за №258 та №274 відповідно і Договору про передавання в управління непроданих активів від 28.01.2014 №33-Л, непродані активи та невиконані зобов'язання Банку були передані в управління, визначеній Національним банком України юридичній особі - ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП».

Відповідно до умов вищезазначених Договорів ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» зобов'язане здійснювати управління активами Банку та погашення вимог кредиторів Банку.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які склалися між позивачем та ВАТ Банк «БІГ-ЕНЕРГІЯ» регулюються укладеним між ними договором банківського вкладу та на них поширюється ч.1 ст.1058 ЦКУкраїни.

Відповідно до вимог якої за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

В той же час, відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями глави 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» функції щодо здійснення ліквідаційної процедури, в тому числі щодо акцептування кредиторських вимог, належить до виключних повноважень ліквідатора банку.

Національний банк згідно зі ст. 93 Закону про банки затверджує перелік (реєстр) вимог кредиторів, що складений ліквідатором банку.

Функції ліквідатора банку та Національного банку України при здійсненні ліквідаційної процедури банку чітко розмежовані нормами Закону про банки.

За таких обставин, національний банк України не має правових підстав для здійснення будь - яких дій, пов'язаних із акцептуванням вимог кредиторів до банку, оскільки такі функції належать до виключних повноважень ліквідатора банку, який відповідно до ст.92 Закону про банки виконує функції органів управління банку, та одноосібно приймає відповідні рішення.

Також законодавство не містить норм, які передбачають, що Національний банк України несе відповідальність за дії ліквідатора при здійсненні ним процедури ліквідації.

Відтак, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Підстав до скасування рішення суду передбачених статтею 309 ЦПК України при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права апеляційна скарга має бути відхилена на підставі пункту першого частини 1 статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко