Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4274/14-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 20 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Качан Вікторія Олександрівна про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, переведення прав покупця та визнання права власності на квартиру

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 21.09.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Після смерті свого батька ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2012 року став власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1. 28.08.2013 року з метою покращення житлових умов вказану квартиру ним було продано та за попередньою домовленістю між ним та ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року, виключно за кошти, виручені від продажу цієї квартири, придбано квартиру АДРЕСА_2. Не бажаючи виникнення непорозумінь у сім"ї, на вимогу своєї дружини ОСОБА_2 він оформив квартиру на її ім'я. З 2014 року стосунки між ними припинилися, після чого ОСОБА_2 стала порушувати його права як власника квартири та перешкоджати користуватися нею. Просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та тучею О.О., удаваним у частині покупця ОСОБА_2 з моменту його укладення, визнати його покупцем зазначеної квартири та визнати за ним право власності на квартиру.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, переведення прав покупця та визнання права власності на квартиру - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги того, що спірне майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилається на те, що судом не було враховано, що фактично всі умови придбання квартири, в тому числі ціна договору та умови прийому-передачі квартири, а також розрахунок за квартиру здійснив він особисто за власні кошти, які йому надійшли на рахунок після продажу ним квартири, належної йому особисто в порядку спадкування. Зазначає, що у нього не було потреби залучати додаткові кошти на придбання спірної квартири.

До суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не з'явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином 04.11.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти доводів апеляційної скарги заперечила та пояснила, що вона разом з позивачем проживала сім років у однокімнатній квартирі, належній батьку позивача, проводила разом з позивачем у ній ремонти та підтримувала у належному стані. Після продажу цієї квартири, яка дісталася позивачу у спадок, та з урахуванням її особистих коштів, які дали їй батьки і які обліковувались на її депозитному рахунку та зняті у вересні 2013 року, була придбана у жовтні 2013 року трикімнатна квартира, у якій на даний час проживає вона разом зі, спільним з відповідачем, сином. Вказала, що якби вона не брала участі у ремонті однокімнатної квартири та не внесла свої особисті кошти на придбання трикімнатної квартири, то позивач ніколи б не погодився на оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири на її ім'я та не підписав би заяву, що гроші, які витрачаються на придбання цієї квартири є їх спільною сумісною власністю і, що договір укладається в інтересах сім'ї.

Розглянувши справу в межах доводів, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 21.09.2007 року /а.с.8 /. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с.99/.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - син ОСОБА_6, 24 січня 2008 року, який проживає разом з матір'ю у спірній квартирі.

На підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Качан В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3267, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність належну продавцям у рівних частинах квартиру АДРЕСА_2 /а.с.12-13,178-179/.

Із змісту заяви - згоди ОСОБА_1 на придбання нерухомого майна, поданої на ім'я приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Качан В.О., вбачається, що ОСОБА_1 дав згоду на укладення договору про придбання його дружиною ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 за ціну та на умовах на свій розсуд. Із вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання вищевказаного об"єкту нерухомості є їх спільною сумісною власністю, придбаний об'єкт також буде об'єктом права спільної сумісної власності, як такий, що набувається ними за час шлюбу, а також те, що укладення договору відповідає їх спільному волевиявленню /а.с.61/.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати зазначений договір купівлі-продажу квартири удаваним правочином в частині зазначення покупцем ОСОБА_2

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

У зазначеній справі позивач не довів, що обидві сторони договору купівлі-продажу спірної квартири діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були спрямовані на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників угоди, оскільки наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. В суді першої інстанції позивач не заперечував, що відповідачі уклали саме договір купівлі-продажу та доказів того, що ними було укладено будь-який інший прихований правочин матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином в частині зазначення покупцем ОСОБА_2 Оскільки решта вимог є похідними, то суд першої інстанції також обгрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Зважаючи на зміст позовних вимог, доводи, наведені в апеляційній скарзі, на висновки суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді