Справа № 149/1434/14-ц Провадження № 22-ц/772/3222/2015Головуючий в суді першої інстанції Робак М. В.
Категорія 39 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Якименко М.М.

суддів: Вавшка В.С. , Іващука В.А.

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про встановлення нікчемності заповіту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення нікчемності заповіту, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Соколова Хмільницького району Вінницької області помер її дід - ОСОБА_5, який 19 листопада 2011 року склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру за АДРЕСА_1, він заповів позивачу.

Після смерті спадкодавця позивач звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда. Із листа завідуючої Хмільницької районної державної нотаріальної контори за № 379/01-16 від 06 травня 2014 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_5 залишив ще один заповіт, який був посвідчений 17 вересня 2013 року секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області на іншу особу. ОСОБА_2 вказує, що заповіт від 17 вересня 2013 року був посвідчений секретарем Соколівської сільської ради ОСОБА_4, яка не мала на це права, оскільки на той час (з 02 вересня 2013 року по 16 жовтня 2013 року) перебувала у відпустці, а тому не була уповноваженою особою на вчинення нотаріальної дії з посвідчення заповіту, у зв'язку цим позивач звертається до суду для захисту її спадкових прав.

Позивач вважає, що даний заповіт є нікчемним в силу положень ст. ст. 1251, 1257 ЦК України, як такий, що посвідчений особою, яка не мала на це права, оскільки перебувала у відпустці, а тому просила задовольнити поданий нею позов.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач оскаржила таке рішення в апеляційному порядку, просила його скасувати та ухвалити нове, про задоволення її позову. При цьому ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповіднодо ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер спадкодавець ОСОБА_6 (а.с.5), який за життя зробив декілька розпоряджень на випадок своєї смерті.

Так, заповітом від 19.11.2011 року він, належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповів позивачу ОСОБА_2.(а.с. 6,51).

В подальшому, 17.09.2013 року, спадкодавцем було складено другий заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів своєму сину - відповідачу ОСОБА_3

Згідно п. п. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», чинної на час виникнення правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

За змістом ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, крім іншого, дії щодо посвідчення заповітів (крім секретних).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Останній заповіт було посвідчено секретарем сільської ради ОСОБА_4, на яку розпорядженням сільського голови Соколівської сільської ради від 30.12.2011 року було покладено обов'язки по вчиненню нотаріальних дій (а.с. 22, 52, 55-59).

За розпорядженням від 30.08.2013 року секретар сільської ради ОСОБА_4 в період з 02.09.2013 року по 16.10.2013 року перебувала у щорічній відпустці, обов'язки якої на час відпустки було покладено на головного бухгалтера ОСОБА_7. (а.с.23).

Позивач про наявність такого заповіту дізналась з листа нотаріуса від 06.05.2014 року, яким їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 7).

Ч.1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Суд першої інстанції, враховуючи викладені обставини, правильно прийшов до висновку, що секретар Соколівської сільської ради ОСОБА_4 не мала повноважень на посвідчення заповіту, оскільки на той час перебувала у відпустці, а її обов'язки були покладені на іншу особу - ОСОБА_7. , що, в свою чергу, як вважає судова колегія, вказує на нікчемність такого заповіту.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивач не довела свого суб'єктивного права на спадкування та не довела факту родинних відносин із спадкодавцем.

Приймаючи до уваги те, що сторонами в суді першої інстанції не заперечувався факт родинних відносин позивача з спадкодавцем, яка є онукою останнього, а також існування тієї обставини, що позивач тривалий час проживає в квартирі ОСОБА_5, зареєстрована в цьому приміщенні та те, що попередній заповіт був складений на її ім'я, а у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, висновки суду про відсутність порушеного права позивача є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно роз'яснень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1251,1257 ЦК України ст. ст. 3, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити, що заповіт ОСОБА_5 , який 17.09.2013 року посвідчений секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області , зареєстрований в реєстрі №27, є нікчемним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно:

Головуючий