Провадження № 2/712/3158/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 22.09.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, посилаючись на те, що 08.09.2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 79 181,70 грн. та судовий збір за подачу позову до суду в сумі 791,82 грн., а всього 79 973,52 грн.

27.11.2014 року на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси Соснівським ВДВС Черкаського МУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача 79 973,52 грн.

Вказував, що з моменту набрання чинності рішення суду, відповідачка не виконала перед ним зобовязання в сумі 79 973,52 грн. та уникає від сплати боргу, тому відповідно до ст. 625 ЦК України він має право вимагати від відповідача сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 24.10.2014 року по 31.08.2015 року.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь розмір індексу інфляції 38 387,29 грн. та 3 % річних - 2031,11 грн. та сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що між сторонами по даному договору припинені зобовязання, що підтверджується власноручно написаною позивачем розпискою, в якій він зазначає, що претензій до відповідачки не має. Розписку від 11.10.2010 року вважає анульованою.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК).

Судом встановлено, що 08.09.2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси було винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 79 181,70 грн. та судовий збір за подачу позову до суду в сумі 791,82 грн., а всього 79 973,52 грн.

Зі змісту даного рішення вбачається, що позов було подано у звязку із невиконанням ОСОБА_2 зобовязань із повернення ОСОБА_1 боргу за борговою розпискою у розмірі 6 682,00 доларів США. Оригінал даної розписки міститься у матеріалах справи № 712/9361/14-ц (а.с. 32).

27.11.2014 року на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.09.2014 року Соснівським ВДВС Черкаського МУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача 79 973,52 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням належним чином.

Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що первинне грошове зобовязання відповідача перед позивачем виникло із договору позики із складанням боргової розписки від 11.10.2010 р. про те, що ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 687,00 доларів США, що еквівалентно 45 000 грн. строком до 01.07.2012 року.

В підтвердження виконання зобовязання за договором позики від 11.10.2010 року, представником відповідача в судове засідання була надана копія розписки власноручно написана позивачем від 01.09.2015 року (а.с. 21), в якій позивач зазначає, далі мовою оригіналу: «Я, ОСОБА_1, в присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5, отримав суму в розмірі 50 000 грн.(пятдесят тисяч гривень) від ОСОБА_2 в рахунок непогашеного боргу у відповідності до розписки від 11.10.2010р. Претензій до ОСОБА_2 не маю. Розписку від 11.10.2010р. вважати анульованою. Дата написання розписки 01.09.2015р. Підписи.».

Наведене свідчить про те, що виконання зобовязання прийняте кредитором 01 вересня 2015 року, як таке, що виконано належним чином.

Як вбачається із змісту позову та розрахунку інфляційних та трьох відсотків річних, періодом прострочення позивач зазначає час з дня набуття законної сили рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси в справі №712/9361/14-ц про стягнення з відповідача 79 973,52 грн. з 27 жовтня 2014 року по 31 серпня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання саме грошового зобовязання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Суд вважає, що позивач не обґрунтував обраний ним період часу, за який нараховані інфляційні витрати та три відсотки річних. Оскільки підставою для застосування ст.625 ЦК є прострочення виконання саме грошового зобовязання (порушення умов договору позики), а не винесення судом рішення в справі №712/9361/14-ц, що набуло чинності 27 жовтня 2014 року.

Крім того, оскільки позика була надана в іноземній валюті, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає. Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 598, 599, 612, 625, 631 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян