АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5627/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Камбулов Д.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у квітні 2015 року.

Зазначав, що 27.02.2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №08/07/840, в забезпечення якого 27.02.2007 року укладено договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 було передано в іпотеку майнові права за договором №752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09.08.2006 року. У зв'язку з невиконанням позичальником обов'язків за кредитним договором, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року з неї на користь позивача було стягнуто 105 912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентів, 105 008,80 грн. пені, 32 895,30 грн. комісії. Вказаним рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, шляхом продажу через прилюдні торги з початковою ціною продажу у розмірі 730 300 грн.

В процесі виконання вказаного рішення суду позивачу стало відомо, що ОСОБА_4, без дозволу позивача, було відчужено ОСОБА_3 предмет іпотеки на підставі укладеного між ними договору купівлі - продажу квартири від 22.06.2010 року.

Оскільки відповідач набув право власності на предмет іпотеки, то до нього перейшли всі права та обов'язки іпотекодавця, позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 105 912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентах, 105 008,80 гривень пені та 32 895,30 гривень комісії, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2010 року шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 27.02.2007 року між АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №08/07/840, відповідно до умов якого їй було надано кредит в сумі 98 670 доларів США зі строком повернення до 27.02.2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.02.2007 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку майнові права за договором №752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09.08.2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ КБ «Столиця».

На підставі вказаного вище договору про участь у фонді фінансування будівництва, ОСОБА_4 мала майнові вимоги щодо обов'язку забудовника, після закінчення будівництва передати у її власність двохкімнатну квартиру НОМЕР_1, що розташована за будівельною адресою м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, ділянка 75 секція №2 ж/к ОАЗІС, поверх 6.

Обтяження нерухомого майна (майнових прав) іпотекою було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 27.02.2007 року, за реєстраційним №4557171 та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.03.2007 року, за реєстраційним №4591139.

Після завершення будівництва будинку, ОСОБА_4 стала власником квартири АДРЕСА_1

Згодом, у зв'язку з невиконанням третьою особою своїх обов'язків за кредитним договором, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року (з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від11.10.2011 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2011 року) з останньої на користь АБ «Укргазбанк» було стягнуто 105 912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентів, 105 008,80 грн. пені, 32 895,30 грн. комісії та вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаними рішеннями в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4, шляхом продажу через прилюдні торги з початковою ціною продажу у розмірі 730 300 грн.

Під час виконання рішення суду було встановлено, що 22.06.2010 року вказана квартира була відчужена ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого за №6878.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновків, що враховуючи вимоги чинного законодавства, ефективним відновленням прав кредитора є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї із умов надання (отримання) кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека − вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як вбачається з кредитного договору строк його дії - до 27.02.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Встановивши факт переходу до ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що згідно договору іпотеки від 27.02.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були передані майнові права на квартиру НОМЕР_1, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_2 а не квартира АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку», передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Пунктом 2.3 договору іпотеки від 27.02.2007 року також встановлено, що після завершення будівництва збудована нерухомість залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору.

Крім того, колегія суддів враховує, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року вже було звернуто стягнення на вказану квартиру на підставі договору іпотеки від 27.02.2007 року, укладеного між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4

Таким чином твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: