У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року в справі за заявою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Paйффaйзeн Банк Аваль» про визнання формулювання причин звільнення таким, що не відповідають чинному законодавству, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), обґрунтовуючи його тим, що з 07 вересня 2007 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 17 лютого 2014 року нею подано заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу, посилаючись на складні сімейні обставини, відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України. Наказом від 18 лютого 2014 року № 196-п її звільнено з роботи 21 лютого 2014 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Таке формулювання підстави звільнення не відповідає причинам, викладеним у вказаній заяві. З огляду на зазначене, позивач остаточно просила: визнати формулювання причин звільнення 21 лютого 2014 року ОСОБА_3 з посади касира відділення № 9 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» таким, що не відповідає чинному законодавству та змінити формулювання причин звільнення на наступне: «звільнення за власним бажанням, зумовленим неможливістю продовжувати роботу з інших поважних причин (складні сімейні обставини), частина 1 статті 38 КЗпП України»; днем звільнення ОСОБА_3 вважати день видачі їй належним чином оформленої трудової книжки; стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2014 року по 24 лютого 2015 року в розмірі 28 137 грн 10 коп. та 2 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково. Визнано формулювання причин звільнення 21 лютого 2014 року ОСОБА_3 з посади касира відділення № 9 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» таким, що не відповідає чинному законодавству, змінено формулювання причин звільнення на «звільнення за власним бажанням, зумовленим неможливістю продовжувати роботу з іншого поважних причин (складні сімейні обставини), ч. 1 ст. 38 КЗпП України». Днем звільненні ОСОБА_3 вважати день видачі працівнику належним чином оформленої трудової книжки. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2014 року по 24 лютого 2015 року в розмірі 28 137 грн 10 коп. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 28 137 грн 10 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 вересня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. У іншій частині рішення першої інстанції залишено без змін.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося із заявою про поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду 23 квітня 2015 року, у якій просило зобов'язати ОСОБА_3 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Авль» грошові кошти в сумі 28 137 грн 10 коп. виплачені за вказаним рішенням.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

У касаційній скарзі заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвалу апеляційного суду, постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2175/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Частиною 2 статті 382 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2177/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

У разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах (частина 1 стаття 239 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_413753/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>).

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що виплачена позивачу сума належить до виплат, що не підлягають поверненню, оскільки ця виплата випливає з трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року та доданих до неї матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Paйффaйзeн Банк Аваль» про визнання формулювання причин звільнення таким, що не відповідають чинному законодавству, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова