Справа № 203/3738/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним первісним позовом, а також подавав заяву про збільшення розміру своїх позовних вимог, однак таку заяву було повернуто судом позивачу через несплату судового збору (а.с.1, 28, 34, 81, 98).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач КП «ТПТЕ «Теплотранс» послався на те, що між сторонами існують правовідносини, за якими позивач надає, а відповідачі отримують послуги з теплопостачання за адресою місця проживання останніх АДРЕСА_1. Однак, оскільки відповідачі такі послуги не оплачують належним чином, утворилась заборгованість за період з листопада 2007 року по грудень 2013 року в розмірі 4492,54 гривень, яку позивач і просив суд стягнути з відповідачів, поклавши на останніх і судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, вказавши також, що відключення відповідачів від системи централізованого теплопостачання не є підставою для відмови у позові, оскільки таке відключення відповідачами здійснено самовільно, без належного документального оформлення (відсутній затверджений комісією акт про відключення).

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову КП «ТПТЕ «Теплотранс» заперечував, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, вважаючи відключення свого довірителя від теплопостачання законним, вказуючи фактичне не користування послугами позивача за період, за який нарахований борг.

Відповідач ОСОБА_2, який є одночасно і представником за довіреністю відповідача ОСОБА_4, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, внаслідок чого позов КП «ТПТЕ «Теплотранс» не підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до 28 квітня 2012 року. Також ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом КП «ТПТЕ «Теплотранс» в якості відшкодування матеріальної шкоди 50000 гривень та таку саму суму в якості відшкодування моральної шкоди, а також зобовязати зустрічного відповідача оформити акт про відключення відповідачів від централізованого опалення, виключивши квартиру відповідачів з відповідного обліку споживачів послуг КП «ТПТЕ «Теплотранс». В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 послався на те, що через неякісне надання КП «ТПТЕ «Теплотранс» послуг з теплопостачання в його квартирі в опалювальний сезон завжди було дуже холодно, а тому ОСОБА_2 змушений був в листопаді 2007 року здійснити відключення від системи центрального теплопостачання за допомогою працівників ремонтно-експлуатаційної дільниці №4, отримавши для цього в березні 2007 року відповідний дозвіл від міської постійної комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Після цього, на підставі укладених між ОСОБА_2 та ВАТ «Дніпрогаз» договорів було здійснено встановлення в квартирі зустрічного позивача автономного опалення (побутового газового лічильника, газового котла, до якого підключено батареї обігріву). Крім того, ОСОБА_2 вказав, що неодноразово звертався до КП «ТПТЕ «Теплотранс» із заявою про відмову від послуг останнього з теплопостачання та про складення акту про відключення, однак такі звернення залишились без відповідей. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. (а.с.27, 38-49, 102-103)

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, його представник зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача за зустрічним позовом просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, надала письмові заперечення, пославшись на недотримання останнім порядку відключення своєї квартири від системи централізованого теплопостачання внаслідок відсутності погодженого відповідною комісією акту про відключення, що виключає можливість зняття ОСОБА_2, ОСОБА_4 з обліку у КП «ТПТЕ «Теплотранс» як споживачів послуг з теплопостачання та припинення нарахування їх заборгованості за несплату таких послуг. В обґрунтування такої позиції представник КП «ТПТЕ «Теплотранс» послалась на ухвалу суду касаційної інстанції від 01 квітня 2015 року. (а.с.89-90)

Вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі за первісним позовом мешкають та фактично зареєстровані з 1988 року в квартирі АДРЕСА_2, і обліковуються в КП «ТПТЕ «Теплотранс» за цією адресою як споживачи послуг первісного позивача з теплопостачання (централізоване опалення та постачання гарячої води). При цьому КП «ТПТЕ «Теплотранс» нараховано вказаним відповідачам борг з оплати послуг КП «ТПТЕ «Теплотранс» за період з листопада 2007 року по грудень 2013 року в розмірі 4492,54 гривень. (а.с.3, 4, 23, 24)

Разом з тим, 14 березня 2007 року Дніпропетровською міською постійною комісією з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води надано згоду ОСОБА_2 на відключення його помешкання, розташованого за адресою пр. Кірова, 102/6 в м. Дніпропетровську, від мереж централізованого опалення та постачання води при виконанні умов балансоутримувача будинку, де знаходиться квартира ОСОБА_2, умов теплопостачального підприємства (КП «ТПТЕ «Теплотранс»), ВАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз», міської санітарно-епідеміологічної станції, головного архітектурно-планувального управління. Також зобовязано ОСОБА_2 отримати технічні умови із їх узгодженням у вказаних підприємствах. (а.с.57)

12 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Дніпрогаз» укладено договір №70/9586/2 на проектувальні роботи з газифікації обєкту. На підставі даного договору ВАТ «Дніпрогаз» розробило для ОСОБА_2 проектну документацію для встановлення опалювального газового котла в квартирі АДРЕСА_2. (а.с.58, 61)

В листопаді 2007 року на підставі вищевказаної проектної документації працівниками ВАТ «Дніпрогаз» та Ремонтно-експлуатаційної дільниці №4 здійснено роботи зі встановлення в квартирі АДРЕСА_2 побутового газового лічильника, газового опалювального котла, до якого підключено батареї опалення, а також виконано відключення квартири від мережі теплопостачання КП «ТПТЕ «Теплотранс». (а.с.56, 59, 60)

При цьому, з 04 січня 2008 року за адресою квартири АДРЕСА_2 в базі даних ПАТ «Дніпрогаз», який є правонаступником ВАТ «Дніпрогаз», обліковується опалювальний прилад і газовий водонагрівач, а нарахування плати за постачання природного газу здійснюється мешканцям вказаної квартири відповідно до показань побутового газового лічильника. Оплату таких рахунків здійснює ОСОБА_2 (а.с.123-125, 127-131)

Факт наявності в квартирі ОСОБА_2 автономного опалення підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.108-111, 115).

Крім того, судом встановлено, що окрім вищевикладених дій ОСОБА_2 подальше документальне оформлення встановленого в його квартирі автономного опалення не здійснював, зокрема не звертався безпосередньо до КП «ТПТЕ «Теплотранс» задля отримання та узгодження технічних умов відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідний акт про відключення від мережі теплопостачання не складався, на затвердження до Дніпропетровської міської постійної комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не подавався. В матеріалах справи наявні лише докази звернення ОСОБА_2 27 червня 2008 року до заступника голови Дніпропетровської міської ради з проханням скласти акт про відключення та про відмову від послуг КП «ТПТЕ «Теплотранс», у відповідь на що КП «ТПТЕ «Теплотранс» надало відповідь заступнику міського голови та ОСОБА_2 про недоцільниість відключення окремих квартири від систем централізованого опалення через можливий негативний вплив цього на систему опалення будинку, яка для автономного опалення не пристосована. Дані обставини, окрім наявних у справі письмових доказів (а.с.54, 55, 104, 122), фактично визнані сторонами, а отже у відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України вважаються встановленими.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі Порядок).

Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

За змістом норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є договір про надання послуг (ст.901 ЦК України).

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст.902 ЦК України встановлено, що, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязується оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст.19-22, 26, 29, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підставою для надання виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг споживачу таких послуг, нарахування плати за такі послуги, їх оплата тощо здійснюються виключно на договірних засадах шляхом укладення між вказаними учасниками сфери житлово-комунальних послуг відповідного окремого письмового договору, що має містити перелічені в ст.26 вказаного закону істотні умови.

Нормою ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що різновидом житлово-комунальних послуг є такі комунальні послуги як централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення.

Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання» споживачем теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

За змістом ст.20 ч.3 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічна норма закріплена п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, та має наступне формулювання: власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний окрім іншого оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Необхідність додержання вимог зазначених Правил встановлена ст.179 ЖК України.

Відповідно до ст.ст.19-25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Нормою ст.526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі.

Положеннями ст.383 ЦК України визначено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За змістом п.24, 25 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Пунктом 28 Правил передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За змістом пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4-2.7 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП (централізоване опалення та постачання гарячої води) орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП, а також подати певний перелік документів до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин сторін в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову в повному обсязі. Правова позиція суду з цього приводу ґрунтується на тому, що за змістом наведених норм законних та підзаконних актів підставою для задоволення позовних вимог виробника/виконавця житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення та постачання гарячої води) про стягнення заборгованості зі споживача за надання вказаних житлово-комунальних послуг, є підтвердження належними доказами низки обовязкових обставин, зокрема: існування між сторонами договірних відносин у вказаній сфері, що має оформлюватись окремим письмовим договором, який містить істотні умови, визначені законом для такого виду договорів; виконання виробником/виконавцем своїх обовязків за цим договором шляхом надання споживачу послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; отримання і користування споживачем такими послугами, однак несплата виробнику/виконавцю обумовленої договором їх вартості. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи, між сторонами по справі договір надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, зміст та форма якого б відповідали вимогам закону, не укладався, позивач КП «ТПТЕ «Теплотранс» просить суд стягнути з відповідачів за первісним позовом, як зі споживачів його послуг, заборгованість з оплати теплової енергії за період з листопада 2007 року по грудень 2013 року, однак ще з початку листопада 2007 року відповідачі за первісним позовом здійснили фактичне відключення своєї квартири від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води зі встановленням одночасно автономного опалення квартири за допомогою природного газу, за який відповідачі сплачують ПАТ «Дніпрогаз». Таким чином, оскільки між сторонами у справі відсутній договір, який є підставою виникнення в сторін прав та обовязків з приводу надання та отримання, оплати житлово-комунальних послуг, самі послуги КП «ТПТЕ «Теплотранс» з постачання теплової енергії (централізоване опалення та постачання гарячої води) відповідачам, починаючи з листопада 2007 року і до теперішнього часу, фактично не надавались і не надаються, а відповідачами, в свою чергу, не отримуються і не використовуються, внаслідок встановлення останніми в своїй квартирі автономного опалення, до того ж відповідачі отримувати послуги КП «ТПТЕ «Теплотранс» наразі не мають наміру, суд приходить до висновку, що відповідачі за первісним позовом з часу встановлення в своїй квартирі автономного опалення не є споживачами послуг КП «ТПТЕ «Теплотранс», а останнім нарахувано відповідачам борг за фактично не існуючі, не надані, не отримані послуги, що унеможливлює виникнення у відповідачів обовязку їх оплачувати, а відтак і сплачувати нарахований борг. При цьому, дотримання чи недотримання відповідачами порядку встановлення в квартирі автономного опалення, його документального оформлення не є підставою для сплати ними уявного боргу, нарахованого за фактично неіснуючі послуги, оскільки жодна із норм чинного законодавства не передбачає обовязку відповідачів сплачувати нарахований ним позивачем боргу, навпаки, закон передбачає можливість нарахування та стягнення боргу лише за дійсні, фактично надані послуги. Недотримання ж відповідачами порядку відключення їх квартири від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води (самовільне відключення) за певних умов та обставин може бути лише підставою для притягнення до передбаченої законом юридичної відповідальності і не більше.

Разом з цим, суд не приймає до уваги посилання сторони первісного позивача на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року (а.с.91-95), оскільки таке судове рішення суду касаційної інстанції не передбачено законом як обовязкове для врахування при вирішення даної цивільної справи.

Крім того, підставою для відмови в задоволенні первісного позову в частині вимог про стягнення боргу за період з листопада 2007 року по 19 червня 2012 року є застосування у відповідності до ст.ст.257, 261, 267 ЦК України судом загального трирічного строку позовної давності за заявою відповідача ОСОБА_2, оскільки первісний позивач почав нараховувати борг відповідачам, починаючи з листопада 2007 року, а звернувся до суду із даним позовом про стягнення такого боргу лише 19 червня 2015 року. Відтак, позовні вимоги про стягнення боргу за період до 19 червня 2012 року предявлені із пропуском строку позовної давності. При цьому, суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження сторони первісного позивача про переривання строку позовної давності через звернення первісного позивача до суду із заявою про видачу судового наказу до подання даного позову. Така оцінка судом вказаних тверджень позивача зумовлена тим, що згідно норми ст.264 ч.2 ЦК України, на яку посилається сторона позивача, переривання строку позовної давності відбувається в разі предявлення позову, а не заяви про скасування судового наказу.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову в повному обсязі, суд також виходив з того, що позивачем не заявлялись позовні вимоги про стягнення з відповідачів, як зі споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, а матеріали справи, в тому числі наданий позивачем розрахунок боргу, не містять жодних доказів, які б свідчили про наявність такого виду боргу відповідачів перед позивачем та дозволяли б суду встановити його розмір. Останнє, в свою чергу, виключає можливість і часткового задоволення первісного позову.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість первісних позовних вимог, а отже і про необхідність відмови в первісному позові в повному обсязі.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд також не знаходить жодних підстав для задоволення таких вимог. Підставами для такого рішення суду є те, що за змістом положень Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, складення акту про відключення від мереж ЦО і ГВП не є виключної прерогативою КП «ТПТЕ «Теплотранс», як виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а складається і підписується одразу декількома субєктами, які приймають участь у здійсненні процедури відключення споживача від мереж ЦО і ГВП, а тому зобовязання судом лише зустрічного відповідача КП «ТПТЕ «Теплотранс» скласти такий акт про відключення, як просить про це позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, є неможливим, буде прямо суперечити вимогам чинного законодавства, зумовить неможливість подальшого затвердження такого акту відповідною міською комісією на завершальному етапі відключення квартири споживачів від мереж ЦО і ГВП. До того ж, за змістом положень згаданого вище Порядку однією із обовязкових передумов для складення акту про відключення від мережі ЦО і ГВП є звернення споживача до певних організацій для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, однак як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи ОСОБА_2 з приводу вказаного питання не звертався безпосередньо до КП «ТПТЕ «Теплотранс», яке входить до переліку згаданих вище організацій, щодо є другою підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову в частині вимог про зобовязання КП «ТПТЕ «Теплотранс» оформити акт про відключення квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4 від централізованого опалення.

Не підлягає задоволенню і зустрічна позовна вимога про зобовязання КП «ТПТЕ «Теплотранс» виключити квартиру ОСОБА_2, ОСОБА_4 з відповідного обліку споживачів послуг КП «ТПТЕ «Теплотранс», оскільки така вимога, як вбачається зі змісту зустрічного позову, ґрунтується виключно на задоволенні зустрічного позову в частині вимог про зобовязання КП «ТПТЕ «Теплотранс» оформити акт про відключення квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4 від централізованого опалення, у задоволення якої, як зазначено вище, судом відмовлено.

Не може бути задоволена судом і зустрічна позовна вимога про стягнення з КП «ТПТЕ «Теплотранс» в якості відшкодування матеріальної шкоди 50000 гривень, оскільки дана вимога взагалі жодним чином не мотивована позивачем за зустрічним позовом ні в тексті зустрічного позову, ні в судовому засіданні в ході розгляду справи, розрахунок суми матеріальної шкоди також відсутній в матеріалах справи, а сама сума матеріальної шкоди не підтверджена жодними належними та допустимим доказами. Таким чином, у задоволенні зустрічного позову у вказаній частині слід відмовити з підстав необґрунтованості та недоведеності заявленої позовної вимоги.

За наслідками розгляду цивільної справи по суті суд не знаходить і достатніх підстав для задоволення зустрічного позову в частині вимог про стягнення з КП «ТПТЕ «Теплотранс» в якості відшкодування моральної шкоди 50000 гривень, оскільки дана зустрічна позовна вимога, як і попередня, не отримала належного обґрунтування ні в тексті позову, ні в судовому засіданні. Зокрема, позивачем за зустрічним позовом не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що об'єктивно свідчили б про дійсність та істотність заподіяної зустрічному позивачу діями/бездіяльністю КП «ТПТЕ «Теплотранс» моральної шкоди і настання суттєвих негативних наслідків саме для психологічного стану позивача за зустрічним позовом, внаслідок чого розмір такої шкоди можна б було оцінити в 50000 гривень. Розрахунок та підстави оцінки моральної шкоди на вказану суму позивачем за зустрічним позовом також не мотивовано і не надано.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови і у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Судові витрати у справі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, результат вирішення справи, предмет та характер позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 257, 261, 264, 267, 383, 525, 526, 629, 901, 902 ЦК України, ст.ст.1, 13, 19-22, 26, 29, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.1, 19-25 Закону України «Про теплопостачання», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, ст.179 ЖК України, п.24, 25, 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, 1.2, 2.1, 2.2, 2.4-2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, ст.ст.10, 11, 57-61, 63, 64, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Комунальному підприємству «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог до Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур