Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення депозитного вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у акціонерному товаристві «Дельта Банк» на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на свою користь грошові кошти в розмірі 25 тис. грн та відсотки - 4 397,89 грн згідно з договором банківського вкладу (депозиту) від 05 травня 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 травня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) у національній валюті, згідно з яким банк прийняв від нього кошти в сумі 25 тис. грн зі сплатою 25,5 % річних та поверненням коштів до 01 листопада 2014 року.05 травня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунка. 01 листопада 2014 року він продовжив строк дії договору банківського вкладу (депозиту) на три місяці до 01 лютого 2015 року. 30 січня та 09 лютого 2015 року він подав письмову заяву відповідачу про повернення суми коштів депозиту та процентів, проте банківського вкладу йому не повернули, посилаючись на відсутність готівки.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 25 тис. грн та 4 397 грн 89 коп. відсотків згідно з договором банківського вкладу (депозиту), укладеного 05 травня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 05 травня 2014 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту) у національній валюті, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» прийняло від позивача кошти в сумі 25 тис. грн зі сплатою 25,5 % річних та поверненням коштів до 01 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 1.9 договору банківського вкладу (депозиту) банк нараховує проценти за вкладом і виплачує одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку договору шляхом зарахування на поточний рахунок, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Відповідно до п. 1.10 договору вклад виплачується шляхом зарахування коштів на поточний рахунок, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

05 травня 2014 року між сторонами було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунка, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, ОСОБА_3 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк порушив умови договору, тим самим позбавивши позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Так, вирішуючи спір, суд першої інстанції у рішенні вказав, що 01 листопада 2014 року ОСОБА_3 продовжив строк дії договору банківського вкладу (депозиту), укладеного 05 травня 2014 року, на три місяці до 01 лютого 2015 року.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначив, що за умовами договору вклад підлягав поверненню 01 листопада 2014 року, але за згодою сторін строк дії договору був продовжений до 05 травня 2015 року.

Проте будь-які докази щодо продовження строку дії договору і на який термін в матеріалах справи відсутні.

Тобто рішення судів ґрунтуються на доказах, які не були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Суд першої інстанції зазначене не врахував та не звернув уваги на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з заявою про повернення вкладу позивач звернувся 30 січня та 09 лютого 2015 року.

Згідно з п. п. 1.9 та 1.10 договору нараховані відсотки виплачується вкладнику щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору, а також повернення вкладу по закінченню строку залучення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», шляхом зарахування на поточний рахунок, відкритий, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.

В апеляційній та касаційній скаргах ПАТ «Дельта Банк» наполягало на тому, що відповідно до умов договору банківського вкладу банк здійснював виплату нарахованих позивачу відсотків на поточний рахунок НОМЕР_2, а саме: 02 червня 2014 року - 454 грн 11 коп., 01 липня 2014 року - 523 грн 97 коп., 01 серпня 2014 року - 541 грн 44 коп., 01 вересня 2014 року - 462 грн 84 коп., 01 жовтня 2014 року - 445 грн 38 коп., а також, що 03 грудня 2014 року повернуто вклад у сумі 25 тис. грн позивачу на власний поточний рахунок НОМЕР_2 та сплачено відсотки у зв'язку із закінченням депозиту в сумі 460 грн 22 коп.

Проте зазначені вище обставини апеляційний суд не перевірив.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та не врахували, що після перерахування банком вкладу та відсотків зобов'язання за договором депозиту вважаються припиненими.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик