Провадження №2/761/943/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевської Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання правочину частково недійсним,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання правочину частково недійсним у частині дарування господарських споруд позначених літерами Б,В,Г,Е на плані № 1-7,1 житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що 30 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами позначеними літерами Б, В, Г, Е, на плані № 1-7,1, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0,0450 га.

Не погоджуючись з зазначеним договором дарування, позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування частково недійсним та визнання за ним права власності на добудовану ним частину приміщень цього будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-12460/2011 вищезазначений договір дарування житлового будинку був визнаний частково недійсним, в частині дарування приміщень житлового будинку, що були добудовані позивачем ОСОБА_1, за позивачем визнано право спільної сумісної власності на весь будинок, та визнано право власності на приміщення, що були ним добудовані.

Позивач вважає, що до тексту оскаржуваного договору нотаріус неправомірно вніс недостовірні відомості відносно розташування господарських споруд позначених літерами Б, В, Г, Е, на плані № 1-7,1 домоволодіння АДРЕСА_1 як таких, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0,0450 га.

Згідно витягу із бази даних міського земельного кадастр від 26.06.2013 року перелічені у п. 3 оскаржуваного договору дарування, господарські споруди, що позначені у тексті договору літерами Б, В, Г, Е на плані № 1-7,1 є фактично розташованими на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2 та площею 0,644 га, яка має адрес АДРЕСА_2, однак згідно листа Департаменту земельних ресурсів від 15.07.2013 року зазначена земельна ділянка обліковується за ОСОБА_1. Отже, дарувальник ОСОБА_4 на час укладання оскаржуваного договору дарування від 30 квітня 2010 року не мав документів, щодо його права власності, права користування або права забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 з кадастровим номером НОМЕР_2, на якій фактично розташовані господарські споруди позначені у оскаржуваному договорі літерами Б, В, Г, Е на плані № 1-7,1, як розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0,0450 га., а отже, і не мав права здійснювати відчуження господарських споруд розташованих поза межами земельної ділянки наданої йому під будівництво індивідуального житлового будинку.

Приватний нотаріус Київського міською нотаріального округу ОСОБА_3 проігнорувала відомості про збільшення площі земельної ділянки зайнятої житловим будинком АДРЕСА_1 з господарськими спорудами позначеними літерами Б, В, Г, Е, на плані № 1-7,1, з 450 кв.м. до 1062 кв.м., які зазначені у довідці характеристиці, що була видана БТІ м. Києва за № 1466997 від 20 квітня 2010 року і не правомірно зазначила в тексті договору, що на земельній ділянці площею 0,0450 га з кадастровим номером НОМЕР_1 розташовані разом з житловим будинком АДРЕСА_1 розташованому і господарські споруди позначені літерами Б, В, Г, Е, на плані № 1-7,1. Фактично господарські споруди позначені літерами Б, В, Г, Е, на плані № 1-7,1 фактично розташовані поза межами ділянки площею 0.0450 га з кадастровим номером, НОМЕР_1, на іншій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 та кадастровим номером НОМЕР_2.

За вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України, ця істотна обставина мала перешкодити укладанню правочину по відчуженню житловою будинку як садиби, разом з господарськими спорудами, так як останні розташовані на іншій земельній ділянці.

Оскільки при укладанні оскаржуваною правочину дарувальник не мав цивільних прав (правовстановлюючих документів) на відчуження об'єктів нерухомого майна розташованих на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 за кадастровим номером НОМЕР_2, та враховуючи, що до тексту оскаржуваного договору нотаріус неправомірно вніс недостовірні відомості відносно розташування господарських споруд позначених літерами Б, В, Г,Е на плані № 1-7,1 домоволодіння АДРЕСА_1, як таких, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0.0450 га, позивач просив:

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 30 квітня 2010 року з моменту його укладання з застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину в частині дарування господарських споруд позначених літерами Б, В, Г,Е, на плані № 1-7,1 житлового будинку АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2.

У запереченнях проти позову (а.с. 132), відповідач зазначив, що позивач оспорюючи правочин в частині дарування господарських споруд посилається на земельну ділянку розміром 0,644 га, на якій знаходяться спірні будівлі Б, В, Г, Е, що як він стверджує за договорами не віднесені до земельної ділянки, яка належала батькові однак земельна ділянка розміром 0,644 га не була приватизована.

18.06.2015 року через загальну канцелярію суду від представника позивача надійшла нова редакція позовної заяви, в якій він просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 30 квітня 2010 року з моменту його укладання з посиланням на ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року судом відмовлено в її прийнятті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року задоволено клопотання представника позивача щодо залишення позовної заяви (в новій редакції) від 18.06.2015 року з підстав п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України без розгляду. Судом встановлено розглядати справу за первісною позовною заявою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року задоволено клопотання представника позивача щодо залишення заяви позивача про призначення судової експертизи з підстав п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначені у первісній позовній заяві стосовно визнання договору недійсним у частині дарування господарських споруд позначених літерами Б,В,Г,Е на плані № 1-7,1 житлового будинку АДРЕСА_1. При цьому він посилався на те, що спірні споруди розташовані на земельній ділянці 0,633,16 кв. м., на яку, як зазначено у листі Департаменту земельних ресурсів від 15 липня 2013 року, зареєстрованих правовстановлюючих документів немає. Крім того, на той час знаходились у Департаменті документи ОСОБА_1 на відведення йому зазначеної земельної ділянки, однак це питання ще не вирішено.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти позову та підтримали письмові заперечення (а.с.132) та пояснили, що спірні господарські будівлі були споруджені їх батьком, якому у 1959 році була виділена земельна ділянка, у 1960 році був збудований житловий будинок та вбиральня. У 1973 році батько за власні кошти спорудив два гаражі та сарай, а у 2000 році демонтував частину будівель та збудував нові, що відображено у технічному плані на 2009 рік. Зазначені будівлі були зареєстровані за ОСОБА_4, батьком сторін, який за договором дарування від 30.04.2010 року подарував відповідачу жилий будинок та господарські будівлі. Одночасно була подарована частина земельної ділянки площею 0,450 га, що посвідчено окремим договором. Що стосується земельної ділянки 0,644 га, то батьком вона не була приватизована, кому належить не знає.

Суд заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із договором від 03 березня 1959 року про надання у безстрокове користування ділянки для забудови індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти Виконком Жовтневої райради м. Києва виділив ОСОБА_4 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 450 кв.м. (а.с. 100)

Згідно із реєстраційним написом на правовстановлюючому документі КМБТІ Київської міської державної адміністрації зареєстровано 30 вересня 2009 року за ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1. (а.с. 103-104).

Згідно із Актом прийняття у експлуатацію індивідуального домоволодіння Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого 28 серпня 1967 року у наведеному описі житлового будинку АДРЕСА_1 із надвірних споруд зазначено цегельний сарай розміром 3,4 х 4,4 під шифером.

Відповідно до довідки-характеристики КМБТІ від 20.04.2010 року виданої ОСОБА_4, як власнику зазначено, що на зареєстрованій земельній ділянці розміром 1062 кв.м. (відсутні лишки та самовільно зайнята земля) є будівлі і споруди: житловий будинок, 84,40 кв.м, вбиральня Б, Гараж В , Гараж Г, Гараж Д.

У примітці до довідки зазначено, що Розпорядженням Радянського РДА №859 від 29.07.1998 року та Сертифікату відповідності НОМЕР_3 виданому УДАБК м. Києва від 18.03.2010 року прийнято у експлуатацію гараж В, гараж Г, гараж Е . (а.с. 112-зворот)

У відповідності із договором дарування житлового будинку від 30.04.2010 року, який посвідчила та зареєструвала у реєстрі 30.04.2010 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережна Тетяна Леонідівна, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2: житловий будинок, розташований на земельній ділянці 0,0450 га та надвірні споруди: вбиральню, літера Б, гараж літера В, гараж літера Гараж літера Е, як споруди позначені на плані (а.с. 98)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року у цивільній справі 2-12460/2011 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який погодився із вимогами позивача, задоволено: за позивачем визнано право спільної сумісної власності на весь будинок, та визнано право власності на приміщення, що були ним побудовані; договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 30.04.2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був визнаний частково недійсним в частині дарування приміщень житлового будинку, що були добудовані ОСОБА_1. (а.с. 4-7)

Звертаючись до суду у справі, що розглядається, з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 30.04.2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з моменту його укладення в частині дарування господарських споруд: вбиральні, літера Б, гараж літера В, гараж літера Г, гараж літера Е, позначених на плані №1-7,1 житлового будинку АДРЕСА_1, позивач зазначив, що до тексту оскаржуваного договору нотаріус неправомірно вніс недостовірні відомості відносно розташування господарських споруд позначених літерами Б, В, Г, Е, на плані № 1-7,1 домоволодіння АДРЕСА_1 як таких, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0.0450 га.

Позивач стверджував, що із бази даних міського земельного кадастру від 26.06.2013 року перелічені у п. 3 оскаржуваного договору дарування, господарські споруди, за літерами Б, В, Г, Е на плані № 1-7,1 фактично розташованими на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0.644 га по АДРЕСА_2, яка згідно листа Департаменту земельних ресурсів від 15.07.2013 року обліковується за ОСОБА_1. Отже, дарувальник ОСОБА_4 на час укладання оскаржуваного договору дарування від 30 квітня 2010 року не мав документів, щодо його права власності, права користування або права забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 з кадастровим номером НОМЕР_2, а отже, і не мав права здійснювати відчуження господарських споруд розташованих поза межами земельної ділянки наданої йому під будівництво індивідуального житлового будинку.

Як слідує із обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року у цивільній справі 2-12460/2011, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 18.01.2002 року було укладено договір про спільне будівництво. На виконання умов договору позивачем були здійснені прибудови до будинку АДРЕСА_1, підвал літера «А», підсобні та інші приміщення, житлові приміщення. Згідно із технічним паспортом всі прибудови позивача були об'єднані в одну квартиру № 3. Суд визнав, що за рахунок спільної праці були здійснені у житловому будинку зазначені прибудови позивача. Відповідач погодився із вимогами позивача, як зазначено у рішенні суду. При цьому суд посилався на технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1, квартал № 152 від 24.05.2009 року

Як вбачається із матеріалів даної справи, відповідно до довідки-характеристики КМБТІ від 20.04.2010 року виданої ОСОБА_4, як власнику згідно із реєстраційним написом на правовстановлюючому документі КМБТІ Київської міської державної адміністрації зареєстровано 30 вересня 2009 року за ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1, (а.с. 112) А також вказано, що на зареєстрованій земельній ділянці розміром 1062 кв.м. (відсутні лишки та самовільно зайнята земля) є будівлі і споруди: житловий будинок, 84,40 кв.м., вбиральня Б, Гараж В, Гараж Г, Гараж Д.

У примітці до довідки зазначено, що Розпорядженням Радянського РДА №859 від 29.07.1998 року та Сертифікату відповідності НОМЕР_3 виданому УДАБК м. Києва від 18.03.2010 року прийнято у експлуатацію гараж В, гараж Г, гараж Е (а.с. 112-зворот).

Як зазначено у рішенні суду, звертаючись з позовом про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності, позивач вказував на те, що відповідач не повідомив нотаріуса, що гаражі збудовані на земельній ділянці, яка не була відведена власнику згідно із законом. Тому він просив визнати право власності на приміщення у житловому будинку. (а.с. 4-5)

На ці ж обставини у даній справі посилається позивач, звертаючись із позовом про визнання недійсним договору дарування у частині щодо внесення дарувальником у предмет договору дарування господарських споруди, за літерами Б, В, Г, Е на плані № 1-7,1, які фактично розташованими на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0.644 га по АДРЕСА_2, яка згідно листа Департаменту земельних ресурсів від 15.07.2013 року обліковується за ОСОБА_1.

Отже, позивач стверджує, що дарувальник ОСОБА_4 на час укладання договору дарування від 30 квітня 2010 року не мав документів, щодо його права власності, права користування або права забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 за кадастровим номером НОМЕР_2, де знаходяться господарські споруди, а отже, і не мав права здійснювати відчуження господарських споруд розташованих на іншій земельній ділянці, яка на даний час обліковується за позивачем.

Дослідивши обставини справи з врахуванням наданих сторонами доказів, які суд оцінює у їх відсутності, суд дійшов до такого висновку.

Згідно із ст.16 ЦК України про захист цивільних прав та інтересів судом к ожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч.1)

За змістом ст.215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність.

Позивач оспорюючи договір дарування у частині предмету договору дарування, а саме визнання недійсним дарування господарських споруд , за літерами Б, В, Г, Е на плані № 1-7,1, стверджує, що ці споруди фактично розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0.644 га по АДРЕСА_2, яка не була йому надана власнику у встановленому порядку, а отже ОСОБА_4 не маючи правовстановлюючого документу не мав права на відчуження споруд, які знаходяться на цій ділянці.

Однак, позивач не ставлячи питання щодо порушення його прав та інтересів зокрема стосовно самих споруд, оспорює договір дарування між іншими особами з посиланням на неправомірність відчуження належного власнику нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, що власнику не належить.

Як вбачається із рішення суду від 09 квітня 2012 року позивач також зазначав про те, що відповідач не повідомив дарувальника, що спірні господарські споруди знаходяться на землі, що не належала власнику будинку ОСОБА_4, але його спір не стосувався господарських споруд.

У процесі розгляду справи представник позивача зазначав, що спірні споруди фактично розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0.644 га по АДРЕСА_2, яка згідно листа Департаменту земельних ресурсів від 15.07.2013 року обліковується за ним ОСОБА_1, то на запити суду правовстановлюючих документі на земельну ділянку за вказаним номером позивачем не надано. Однак будь яких посилань самого позивача на порушення його права у цій частині немає. До того ж як уточнив представник позивача у судовому засіданні 27 жовтня 2015 року питання щодо права позивача на зазначену земельну ділянку не вирішено.

Отже доказів на порушення прав чи інтересів позивача у даному спорі не надано.

Таким чином, його позов, як особи, яка не була учасником оспореного договору дарування, та не обґрунтувала позовні вимоги з посиланням на порушення його законного права чи інтересу щодо предмету договору дарування - господарських споруд, дає підстави вважати, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем.

А тому у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання правочину частково недійсним слід відмовити.

За таких обставин на підставі ст.ст. 16, 215, 717, 718, 720 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 33, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання правочину частково недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.