Номер провадження: 22-ц/785/7682/15
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси 13 липня 2010 року ,-

встановила:

10.02.2010 року позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, уточнивши позовні вимоги /а.с.34/, посилається на те, що 2 липня 2007 року між банком та відповідачкою ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 48 000 доларів США строком по 2 липня 2012 року із сплатою 13% річних, а остання повинна була щомісячно повертати кредит та нараховані проценти відповідно до графіку платежів.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладений договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати за кредитом ОСОБА_3 у повному обсязі, та договір застави з відповідачкою ОСОБА_3, предметом якого став автомобіль, придбаний за рахунок кредитних коштів.

Оскільки відповідачі зобов'язання за укладеними договорами належним чином не виконали, то станом на 9 лютого 2010 року утворилася заборгованість у розмірі 33 501,87 дол.США, що еквівалентно 268 256,87 грн., які і просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів разом з понесеними судовими витратами.

Справа розглянута у відсутність відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси 13 липня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке у подальшому змінило своє найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/0044/73/77520 (а.с.12-15), відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 48 000 доларів США для споживчих цілей строком на 60 місяців по 2 липня 2012 року зі сплатою 13% річних, а остання зобов'язалась щомісячно до 15 числа кожного місяця повертати позику та нараховані проценти за користування кредитом фіксованими рівними платежами у розмірі 800 доларів США відповідно до графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору (а.с.16-17).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с.18) та між банком і ОСОБА_3 - договір застави, предметом якої став автомобіль марки «МЕКСЕОЕЗ-ВЕК2 Е500», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1(а.с.19).

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобов'язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 48 000 доларів США (а.с.20), однак, відповідачі свої зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконали.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків повернення суми кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'зань (п.10.1 кредитного договору).

Заслуговує на увагу думка суду першої інстанції, що, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань станом на 9 лютого 2010 року утворилася заборгованість у сумі 33 501,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 268 256, 87 грн., з яких заборгованість за кредитом складає 31 484, 40 доларів США (252 108,18 грн.), заборгованість за процентами - 280,34 доларів США (2 244, 79 грн.), заборгованість за простроченими процентами - 1 035,75 доларів США (5 610, 22 грн.), та пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу - 700, 63 доларів США (5 610, 22 грн.).

Як передбачено ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надала жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які вона посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси 13 липня 2010 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

В.Д.Коротков