Справа № 182/8920/13-ц
Провадження № 2/0182/581/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.01.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, вселення та зобов'язання вчинити певні дії, суд

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, вселення та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивує тим, що її батькові ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1990 року належить житловий будинок АДРЕСА_1

З 1994 року по теперішній час вона зареєстрована за вказаною адресою.

З 31 липня 2004 року її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. З липня 2011 року батьки припинили шлюбні відносини та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2012 року шлюб між ними розірвано.

Зкінця березня 2012 року ОСОБА_2 почав чинити їй перешкоди в користуванні даним житловим будинком, виніс на вулицю всі її особисті речі та змінив замки на вхідних дверях. Також, за його заявою житловий будинок АДРЕСА_1 був відключений від газопостачання та енергопостачання.

29 березня 2012 року її мати ОСОБА_4 зверталася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу самоуправних дій ОСОБА_2, однак, їй було запропоновано звернутися до суду за захистом порушеного права.

Оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком, позивач вимушена проживати у рідних та знайомих, іншого житла вона не має, тому просила суд визнати за нею право користування житловим будинком АДРЕСА_1, усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її у даний житловий будинок, зобов'язавши ОСОБА_2 надати їй дублікат ключів від житлового будинку АДРЕСА_1, та відновити газопостачання та електропостачання в ньому.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягла та просила суд їх задовольнити.

Спочатку відповідач позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Однак під час розгляду справи 28 січня 2015 року ОСОБА_2 просив суд залишити його позовні вимоги без розгляду та позовні вимоги позивач визнав, не заперечив проти вселення ОСОБА_3 в житловий будинок АДРЕСА_1

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частин 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1990 року, посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 2-1531 (а.с.7).

Позивач, яка доводиться рідною донькою відповідача (а.с.4), та з часу народження постійно проживала та зареєстрована як член сім'ї власника за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно довідки квартального комітету № 34 від 28 березня 2014 року за № 28 за вказаною адресою зареєстровані як члени сім'ї наймача позивач ОСОБА_3, її рідна сестра ОСОБА_6, її мати ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 31 липня 2004 року по 16 червня 2012 року перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2012 року.

З кінця березня 2012 року ОСОБА_2 почав чинити перешкоди в користуванні даним житловим будинком, виніс на вулицю всі особисті речі позивача та змінив замки на вхідних дверях. Також, за його заявою житловий будинок АДРЕСА_1 був відключений від газопостачання та енергопостачання.

З цього приводу 29 березня 2012 року мати позивача ОСОБА_4 зверталася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області приводу самоуправних дій ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 на час вселення у житловий будинок АДРЕСА_1 була членом сім'ї власника будинку ОСОБА_2 так як доводиться його рідною донькою та з 1994 року зареєстрована за вказаною адресою, при її вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим житловим приміщенням, суд приходить висновку що відповідач своїми неправомірними діями створює їй перешкоди в користуванні житловим будинком, тому її позовні вимоги щодо визнання права користування житловим будинком, вселення та зобов'язання надати ключі від будинку та поновлення газо- та електропостачання обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

В той же час, позовні вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити в подальшому перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ч. 2 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, нормою даної статті не передбачений такій спосіб захисту цивільних прав, як зобов'язання вчинити певні дії в майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 118 (сто вісімнадцять) грн.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,88,209,212,214-215,217-218,224 ЦПК, 15,16 ЦК, 64, 156 ЖК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням шляхом її вселення в будинок АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 дублікат ключів від житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_2 відновити в житловому будинку АДРЕСА_1 газопостачання та електропостачання.

В іншому в позові ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 118,00 (сто вісімнадцять) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарг и в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: З. С. Шестакова