Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що з 06 лютого 1993 року по 05 листопада 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, 1993року народження. За час перебування у шлюбі ними набуто майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, автомобіль Volkswagen Transporter, причіп «Сантей 1300-01», речі домашнього вжитку та кошти у сумі 12 000 євро.

Посилаючись на те, що між ними виник спір з приводу порядку поділу майна, просила виділити їй Ѕ частину майна на суму 235 656 грн, а саме: зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та визнати за нею право власності на нього; рухоме майно, а саме: газову плиту, холодильник Zanussi, пральну машину автомат LG, газовий котел Ferolli, глибинний насос, телевізор «Мівар», кухонний гарнітур, алюмінієві водяні батареї в кількості 7 штук, ванну, всього на загальну суму 240 114 грн, а також 6 000 євро, якими відповідач одноосібно розпорядився після припинення подружніх відносин.

У власність ОСОБА_4 просила виділити автомобіль Volkswagen Transporter, причіп «Сантей 1300-01», державний номерний знак НОМЕР_1, інструмент різний вартістю 400 грн, грошові кошти у сумі 6 000 євро, всього на загальну суму 253 748 грн. У рахунок перевищення частки відповідача у майні просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 9 692 грн 50 коп.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 пред'явив до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за Ѕ частини майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя в сумі 16 700 грн, що складає Ѕ частини від вартості рухомого майна, загальною вартістю 33 580 грн, а саме: газової плити, трьох телевізорів, мікрохвильової печі, трьох шліфувальних машинок, холодильника, морозильної камери, двох електродрилів, зварювального апарату, мотоцикла «ІЖ Юпітер 5К», мопеду «Карель», двох пральних машинок, рулону плівки на 200 метрів, газового котла «Феролі», глибинного насосу з автоматикою, двох двигунів від автомобіля «Спринтер», інструменту різного вартістю 400 грн., коробки передач з карданом, кухонного гарнітура, стінки меблевої, алюмінієвих водяних батарей для обігріву житлових приміщень у кількості 8 штук, стальної ванни. Також просив виділити йому об'єкти у будинковолодінні по АДРЕСА_1, а саме: сарай, підвал, замощення, вигрібну яму.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2015 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

У рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1, загальною вартістю 126 964 грн, яке складається із: житлового будинку, позначеного літерою «А», вартістю 77 448 грн; ганку, позначеного літерою «а», вартістю 254 грн; літньої кухні, позначеного літерою «Б» вартістю 24 504 грн; сараю, позначеного літерою «В» вартістю 2 793 грн; гаражу, позначеного літерою «Г» вартістю 14 882 грн; воріт, позначених № 1 вартістю 1 143 грн; хвіртки, позначеної № 2 вартістю 254 грн; огорожі, позначеної № 3 вартістю 2 285 грн; криниці, позначеної № 4 вартістю 3 301 грн; газову плиту пятикомфорну б/в, вартістю 300 грн; холодильник Zanussi, вартістю 800 грн; пральну машину автомат LG б/в, вартістю 1 400 грн; газовий котел Ferolli, вартістю 3 500 грн; глибинний насос, вартістю 1800 грн; телевізор кольоровий «Мівар», вартістю 350 грн; кухонний гарнітур, вартістю 1300 грн; алюмінієві водяні батареї в кількості 7 штук, вартістю 3 500 грн; ванна з краном та гусаком у зборі, вартістю 1200 грн. Всього виділено ОСОБА_3 майна на загальну суму 141 114 грн.

У рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на наступне майно: автомобіль Volkswagen Transporter, вартістю 131 960 грн; причіп «Сантей 130-01» вартістю 14 388 грн; мотоцикл «ИЖ Юпітер 5К», вартістю 8 000 грн, інструмент різний вартістю 400 грн.

Всього виділено ОСОБА_4 майно на загальну суму 154 748 грн, що більше від належної йому частки на 6 817 грн.

У рахунок рівності часток сторін стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 408 грн 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 026 грн витрат понесених на проведення судової експертизи. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 червня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у поділі коштів у розмірі 12 000 євро скасовано. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ коштів задоволено частково. У рахунок поділу майна стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 139 434 грн грошової компенсації. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами у справі під час шлюбу набуто майно, яке підлягає поділу, та з ОСОБА_4 підлягає стягненню компенсація за перевищення вартості його частки у спільному майні з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02 грудня 2013 року проведеної в межах цивільної справи № 717/1391/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя. При цьому, відхилив висновок судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року № 342, проведеної у межах тієї ж цивільної справи, оскільки у ньому зазначено вартість домоволодіння, за яку його можна побудувати в даній місцевості. Відмовляючи у задоволенні позову про поділ коштів у розмірі 12 000 євро, районний суд виходив з недоведеності вимог в цій частині.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про поділ грошових коштів та задовольняючи позов в цій частині, виходив з того, що позов в цій частині є доведеним, оскільки наявність цих коштів на час припинення шлюбних відносин підтверджено належними та допустимими доказами.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що з 06 лютого 1993 року по 05 листопада 2012 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, 1993 року народження.

За час перебування у шлюбі подружжям набуто майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, автомобіль Volkswagen Transporter, причіп «Сантей 1300-01», речі домашнього вжитку та кошти у сумі 12 000 євро.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Визначаючи вартість частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, суди виходили з вартості житлового будинку, встановленої висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 грудня 2013 року, яка проведена у іншій справі, згідно якого дійсна вартість будинку становить 126 964 грн, та дійсної вартості автомобіля Volkswagen Transporter, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 02 грудня 2013 року складає 131 960 грн, та причіпа «Сантей 1300-01» - 14 388 грн.

Разом з тим у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень статей 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди на зазначене уваги не звернули, невмотивовано відхилили висновок експерта від 28 лютого 2014 року, згідно якого дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями становить 336 000 грн., наданий до матеріалів справи відповідачем, при цьому не роз'яснили сторонам їх право на подання клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у межах даної цивільної справи для визначення дійсної вартості спірного житлового будинку, що призвело до протиріччя між сторонами щодо вартості майна, яке підлягає поділу.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про поділ грошових коштів у сумі 12 000 євро з наступних підстав.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв, норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-58цс15 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення на підставі показань свідків, апеляційний суд не врахував вимог статей 57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Так, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що апеляційним судом зроблено не було.

Суди не звернули уваги на пояснення ОСОБА_4, що лише 4000 євро були спільними коштами подружжя, а решта позичені та віддані за борги подружжя в зв'язку із придбанням автомобіля та не надали оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи та підтверджують цих обставин, зокрема постанові Кельменецького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області від 31 травня 2013 року (т. 1, а.с. 39), поясненням свідків.

При цьому безпосередніх, прямих і безспірних доказів того, що спірні кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_3 не подала, а суд їх не встановив.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 026 грн витрат понесених на проведення судової експертизи, суди не врахували, що вказана судова експертиза була проведена в межах іншої цивільної справи № 717/1391/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, вказані витрати на проведення судової експертизи можуть бути розподілені за правилом статей 86, 88 ЦПК України лише під час розгляду тієї цивільної справи, в межах якої вони були понесені сторонами, тобто цивільної справи № 717/1391/13-ц.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Ю.Г. Іваненко

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська