Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ордеру недійсним, виселення без надання іншого житлового приміщення за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним ордер від 22 січня 2010 року, виданий ОСОБА_2 на склад сім'ї з чотирьох осіб на трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1; виселити відповідачів з вказаної квартири та зняти останніх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1637 був затверджений поіменний список громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою в м. Харкові, в який було включено ОСОБА_6 разом з членами родини: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зазначав, що відповідачам була виділена трьохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, житловою площею 63,5 кв.м, загальною площею 112,2 кв.м, за умови передачі в комунальну власність територіальної громади м. Харкова займаної його родиною однокімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_2, про що було прописано в попередніх поіменних списках громадян. 22 січня 2010 року ОСОБА_2 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Орджонікідзевського районного виконавчого комітету м. Харкова від 20 січня 2010 року № 13/2 ОСОБА_2 зобов'язано передати займану однокімнатну приватизовану квартиру АДРЕСА_2 у комунальну власність територіальної громади м. Харкова. Однак вказана квартира не передана відповідачами у комунальну власність територіальної громади м. Харкова. Вказував, що надання відповідачам квартири АДРЕСА_1 на додаток до приватизованої квартири значно перевищує норму жилої площі, встановленої ст. 47 Житлового кодексу України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Апеляційний суд встановив, що спірна квартира була надана з перевищенням норми жилої площі, проте погодився з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів з такими висновком апеляційного суду повністю погодитись не може.

Судами установлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1637 був затверджений поіменний список громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою в м. Харкові, в який було включено ОСОБА_6 разом з членами родини: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким була виділена трьохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, житловою площею 63,5 кв.м, загальною площею 112,2 кв.м, за умови передачі в комунальну власність територіальної громади м. Харкова займаної ними однокімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Орджонікідзевського районного виконавчого комітету м. Харкова від 20 січня 2010 року № 13/2 було зобов'язано ОСОБА_2 передати займану однокімнатну приватизовану квартиру АДРЕСА_2 у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.

22 січня 2010 року ОСОБА_2 отримав ордер на сім'ю з чотирьох осіб на квартиру АДРЕСА_1.

26 січня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Харківського міського голови з заявою про продовження терміну дії ордера на вселення. Продовжений ордер ОСОБА_2 отримав 2 лютого 2011 року.

16 лютого 2011 року ОСОБА_2 та члени його сім'ї були зняті з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2, а 23 лютого 2011 року були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1

28 листопада 2013 року на адресу відповідачів Харківською міською радою було направлено вимогу про передачу квартири АДРЕСА_2 до комунальної власності на підставі рішення Орджонікідзевського районного виконавчого комітету м. Харкова від 20 січня 2010 року.

Відповідно до ст. 31 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_166/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1>громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Згідно ст. 47 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_253/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1>норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до ст. 48 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_255/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1> ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.

Судом встановлено, що відповідачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 жилою площею 16,2 кв. м.

Таким чином квартира АДРЕСА_1 жилою площею 63,5 кв. м, загальною площею 112,2 кв. м, була надана відповідачам зі значним перевищенням норми жилої площі, встановленої ст. 47 ЖК України на одну особу.

Згідно ст. 59 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_292/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1>ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України <nau://ukr/435-15|st253> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як убачається з матеріалів справи, про порушення свого права Харківська міська рада дізналась після невиконання відповідачами вимоги від 28 листопада 2013 року про передачу квартири АДРЕСА_2 до комунальної власності.

Проте апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st213> - 214, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st215>, на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив фактичні обставини справи, не визначив моменту виникнення у позивача права на позов, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 1 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик