Номер провадження: 22-ц/785/8563/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і апеляційну скаргу Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Саратська районна державна адміністрація Одеської області, Ройлянська сільська рада Саратського району Одеської області про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди ,-

встановила:

06 квітня 2015р. позивачка ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила суд:

-визнати неправомірними дії Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп» по припиненню подачи води з центральної мережі їй як абоненту по вулиці Пушкіна № 72 у селі Ройлянка, Саратського району Одеської області;

-зобовязати Ройлянське КП «Ройлянський сількомунгосп» за власні кошти відновити водопостачання, їй як абоненту по вулиці Пушкіна № 72 у селі Ройлянка Саратського району Одеської області;

-стягнути з Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» на її користь матеріальну шкоду в сумі 2497грн. і моральну шкоду в сумі 15000грн. (а.с.1-4, 22, 81).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що вона на підстави Державних актів є власником земельних ділянок площею 0,173 га. та 0,150 га., що розташовані по вулиці Пушкіна №72 в селі Ройлянка Саратського району Одеської області.

30 липня 2012р. комісія зі складу Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп» у її відсутності склала акт про припинення подачі води з централізованої мережі, внаслідок чого їй було припинено подачу води шляхом відриву труби від централізованої мережі та встановлення заглушки, з причин наявності заборгованістю за водопостачання перед КП «Ройлянським сількомунгосп».

Позивач зазначила, що з приводу відновлення її порушених прав, як споживача, вона зверталася з заявою до заступника голови Саратської районної державної адміністрації Одеської області, але відповідь не отримала, а 31 липня 2012р. вона отримала Акт КП «Ройлянського сількомунгосп» від 30 липня 2012р. про припинення подачі води з централізованої мережі, ОСОБА_1 від 14 червня 2011р. про перевірку використання води, договір №746 від 17 січня 2012р., де була відсутній її підпис.

Позивачка вважає, що відповідач неправомірно відключив їй водопостачання, оскільки договір з нею не укладався, попередження від 30 липня 2012р. про існування заборгованості в розмірі 960грн. вона не отримувала, відповідач не направляв їй припис про припинення подачі води від водопровідної мережі через несплату за використану воду та не встановлював строки її оплати. Також позивачка вважає, що ОСОБА_1 про перевірку використання води складався з порушеннями з ознак підроблення підпису одного із членів комісії, а саме ОСОБА_3, який може підтвердити даний факт.

Представник Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» позовні вимоги не визнав та стверджував, що з боку Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» не були порушені права споживача ОСОБА_2, вона ні є споживачем, оскільки з нею не було укладено договору на водопостачання.

Представники третіх осіб також просили у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що договір з нею не укладався та на даний час позивач відмовляється укладати вищезазначений договір.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково (а.с.103-107).

Визнано неправомірними дії Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» Ройлянської сільської ради Одеської області по припиненню подачі води з центральної мережі абоненту ОСОБА_2 по вулиці Пушкіна № 72, розташованого на території Ройлянської сільської ради Одеської області.

Зобовязано Ройлянське КП «Ройлянський сількомунгосп» за власні кошти відновити водопостачання абоненту ОСОБА_2 по вулиці Пушкіна 72, розташованого на території Ройлянської сільської ради Одеської області.

Стягнуто з Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 2497грн., моральну шкоду в сумі 1000грн., судові витрати на користь держави у розмірі 243грн.60коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 1000грн. та ухвалити рішення про стягнення на її користь моральну шкоду в сумі 15000грн., посилаючись на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди не в повній мірі прийняв до уваги обставини по справі (а.с.109-111).

В апеляційній скарзі Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 з посиланням на те, що суд в порушені вимог матеріального і процесуального права безпідставно задовольнив позов ОСОБА_2 (а.с.122-125).

Справа була розглянута у відсутності представників Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп», Саратської районної державної адміністрації Одеської області, Ройлянської сільсько ради Саратського району Одеської області, які були належним чином сповіщені про слухання справи в апеляційній інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 на підстави Державних актів є власником земельних ділянок площею 0,173 га. та 0,150 га., що розташовані по вулиці Пушкіна №72 в селі Ройлянка, Саратського району, Одеської області, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 1994р. позивачці належить будинок №70 по вулиці Пушкіна в с. Ройлянка (а.с.7,8,9).

З квитанції № 100w 46505 від 04 жовтня 2011р. вбачається, що платник ОСОБА_4 сплатила отримувачу КП «Ройлянський сількомунгосп» за послуги водопостачання за 57 днів з 21 квітня по 29 вересня 2011р. загальну суму 40грн.40коп. Згідно абонентської книжки по сплаті за водопостачання за адресою вулиця Пушкіна №72, виданої на імя позивачки ОСОБА_4, вона є абонентом.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

14 червня 2011р. комісією зі складу начальника колгоспу ОСОБА_3, голови сільської ради ОСОБА_5 та депутатів сільської ради: ОСОБА_6, ОСОБА_7, встановлено не цільове використання води без сплати використання на земельної ділянці за адресою вулиці Пушкіна № 72, громадянкою ОСОБА_8, про що складено відповідний акт.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3, вищевказаний акт не підписував, про що він пояснив в судовому засіданні, допитаний у якості свідка, також вказав, що печатка, яка проставлена на акті, зберігалася у головного бухгалтера та ним не використовувалась.

30 липня 2012р. комісія зі складу Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп» у відсутності ОСОБА_2 склала акт про припинення подачі води з централізованої мережі, внаслідок чого їй було припинено подачу води шляхом відриву труби від централізованої мережі та встановлення заглушки, з причин наявності заборгованістю за водопостачання перед КП «Ройлянським сількомунгосп».

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відповідачем не було надано доказів щодо намагання укласти договір з позивачкою, ухилення позивача від укладання договору, та позивачку не було повідомлено належним чином щодо нарахування заборгованості за послуги водопостачання, зміну тарифів, що відповідач не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з позивачки, та судом було встановлено, що акт від 14 червня 2011р. складався з порушеннями, так як було підроблено підпис одного із членів комісії, а саме ОСОБА_3

Крім того, з заяв ОСОБА_4 від 27 вересня 2011р., від 03 серпня 2011р,від 10травня 2014р. вбачається, що позивачка неодноразово сповіщала Ройлянський КП «Ройлянський сількомунгосп» про те, що вона не проживає постійно в будинку, тому фактично не користується водовідведенням. Також з заяв ОСОБА_4 від 10 травня 2014р., і від 05 червня 2014р. на адресу Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» вбачається, що позивачка неодноразово зверталася з питанням про укладення з нею типового договору про водопостачання. Позивачка зверталася на адресу директора Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» щодо розяснення підстав нарахування заборгованості за водопостачання, надання розрахунку та підстав припинення подачі води абоненту шляхом відриву труби від централізованої мережі та встановлення заглушки, що підтверджується її заявами від 26.11.2013р., 25.04.2014р., 10.05.2014р., 05.06.2014р., 05.07.2014р., 10.09.2014р., але їй не було надано відповіді.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області від 09 грудня 2013р. було зроблено зміну тарифів на послуги водокористування, про що позивачку не було повідомлено належним чином.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що позивачем надано докази щодо перебування з відповідачем у договірних правовідносинах щодо користування водою з централізованої мережі, а саме: наявність абонентської книжки по оплаті за воду за розрахунковим рахунком №746, відповідної квитанції по сплаті за водопостачання, неодноразові звернення позивача до Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» з листами про вимогу укладання договору та надання інформації, які залишилися без відповіді.

Також суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо зобов'язання Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп» за власний кошти відновити водопостачання абоненту ОСОБА_2, оскільки винні у відключенні позивачки від системи водопостачання особи, за власний рахунок не здійснили підключення позивача до системи водопостачання, та на звернення позивачки до Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» з заявами щодо відновлення водопроводу, останнім жодних дій для проведення перевірки фактів, встановлення винних осіб, ремонту водопроводу, зроблено не було.

Окрім того позивачем затрачені кошти на ксерокопії та поштові відправлення заяв відповідачу, також замовлення машини, сплата за пальне, для перевезення питної води з м.Одеси з 2011р. у розмірі 2497грн.

Відповідно до ч. 2ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2497грн.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Щодо цього випадку, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна.

Згідно з п.п.2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З урахуванням вищевказаних вимог закону, обставин справи, з урахуванням того, що самовільними діями відповідача позивач ОСОБА_2 була відключена від системи водопостачання впродовж 2 років, що призвело до порушення нормального ритму життя позивачки, наявність довготривалої психотравмуючої ситуації, погіршення загального і психічного стану здоров'я позивачки, та обґрунтовано зменшив розмір моральної шкоди і стягнув моральну шкоду в сумі 1000грн.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_2, яка просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 15000грн., посилаючись на те, що у неї тривалий час з підстав саме водопостачання є конфлікт з головою Ройлянської сільської ради ОСОБА_5, який ще у 2010році наніс їй тілесні ушкодження, оскільки вказані правовідносини, повязані з неправомірними діями Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» по відключенню позивачки від водопостачання, а ні з питанням стягнення моральної шкоди за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 При цьому з наданого позивачкою ОСОБА_2 рішення Саратського районного суду від 24 липня 2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2013р., на користь ОСОБА_2 було стягнуто з ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 5000грн. (а.с.157-158, 159-160).

Тому на підставі вищенаведеного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд першої інстанції вірно задовольнив частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000грн.

Апеляційна скарга Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» задоволенню не підлягає, оскільки усі викладені в скарги доводи були враховані судом першої інстанції і їм було надано відповідну оцінку.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 і Ройлянського КП «Ройлянський сількомунгосп» суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Ройлянського комунального підприємства «Ройлянський сількомунгосп» - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О.Погорєлова

ОСОБА_9