Справа № 494/1584/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11. 2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,

заявника - ОСОБА_1 (особисто),

представника заявника - ОСОБА_9 (по ордеру)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю, заінтересованої особи: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту постійного сумісного проживання,-

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2015 року ОСОБА_1 за участю, заінтересованої особи: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області звернувся до суду про встановлення факту постійного сумісного проживання.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року відкрито провадження по справі.

На обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 13.40 гектарів, розташовану на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, яка належала померлій на праві власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю. Заявник вказав на те, що постійно проживав однією сімє'ю з ОСОБА_3 та вели спільне господарство з березня 1999 року по день смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Заявник зазначив, що піклувався про мачуху, та що у них були теплі стосунки. Також ОСОБА_1 вказав, що інших спадкоємців у померлої немає, оскільки у неї дітей не було, а чоловік та батько заявника, ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. З даних підстав просив задовольнити заяву.

У судовому засіданні 23.11.2015 року заявник та його представник підтримали заяву з обставин, викладених у ній та просили її задовольнити.

Представник Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час , день та місце розгляду справи. Разом з цим , на адресу суду 23.11.2015 року надійшла заява Ряснопільської сільської ради від 19.11.2015 року №366/02-20, що з рішенням згодні, просять справу розглянути за відсутності їх представника.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, думку представника зацікавленої особи, викладену в письмовій заяві від 23.11.2015 року, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 вбачається, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в с. АДРЕСА_2 та з 1976 року по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7), що не заперечувалось заявником у судовому засіданні.

Копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с.5) вбачається, що ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 81 рік у м. Ряснопіль Березівського району, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 49 місце реєстрації виконавчий комітет Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, а саме: державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Відповідно до статті 1264 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), «у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини»

Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем.

За змістом статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки».

Тобто поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Загальна декларація прав людини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16 називає сім'ю природним та основним осередком суспільства. Таке ж положення міститься у статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р. та у статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо».

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є наявність взаємних прав та обов'язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

З урахуванням змісту Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (Справа № 1-8/99), «обов'язковою умовою для визнання членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин».

В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, тобто були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, зумовлені спільним проживанням, та які притаманні сімейним відносинам, а також несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності, саме сім'ї, у прямому розумінні цього слова.

Довідка виконавчого комітету Ряснопільської ради сільської ради від 22.10.2015 року (а.с.14) свідчить про те, що ОСОБА_1 поніс витрати на поховання ОСОБА_3, однак вказане не може свідчити про тривале спільне проживання з нею однією сім'єю, ведення спільного господарства, про їх взаємні права та обов'язки, спільні інтереси та інше.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживала поблизу помешкання померлої ОСОБА_3, та знає, що ОСОБА_1 постійно допомагав ОСОБА_3, доглядав за нею, коли та хворіла, виконував чоловічу роботу по господарству. В їх помешканні вона була, вказала, що умови проживання нормальні, їх спільні інтереси були як в усіх людей. Крім того зазначила, що проживала у АДРЕСА_2 з 1964 року та виїхала у 1972 році до м. Березівка, однак до Ряснопіля приїжджала кожної суботи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживала також поблизу помешкання померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 постійно допомагав ОСОБА_3, купував у будинок побутові речі та продукти, доглядав за нею, коли та хворіла, виконував чоловічу роботу по господарству. В їх помешканні вона була, вказала, що умови проживання достатні, їх спільні інтереси були як в усіх людей та допомагав по господарству. Крім того зазначила, що народилась та проживала у АДРЕСА_2 з 1944 року та приблизно у 80-х роках виїхала до м. Березівка, де проживає на сьогоднішній день. Також вказала, що до Ряснопіля їздила в середньому один раз на місяць.

Суд оцінює, що опитані свідки надали суду інформацію про те, що дійсно вони бачили ОСОБА_1, який проживав з ОСОБА_3, він допомагав їй, однак вони жодним чином не підтвердили факту постійного проживання їх однією сім'єю, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Наведені показання свідка суд оцінює критично, з яких неможливо достовірно встановити, що позивач тимчасово чи постійно проживав в будинку ОСОБА_3, характеристику відносин між ними. Більш того, суд звертає увагу на ту обставину, що свідки у с. Ряснопіль не проживали дуже довгий час з 1970-80х років, та лише інколи приїжджали до с. Ряснопіль. Тому, посилання заявника на пояснення свідків, як на доказ своїх вимог, судом не приймаються.

Також, суд звертає на ту обставину, що заявник був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 03.05.1976 року (а.с.7) та навіть на сьогоднішній день зареєстрований за нею, про що заявником зазначено у судовому засіданні, тобто за іншою адресою ніж там, де мешкала померла.

Суд оцінює, що заявником не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували, що між померлою та заявником були фактичні сімейні стосунки, а також існували взаємні права та обов'язки, зокрема, доказів про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту, ділової або особистої переписки, фотокарток, з яких би вбачалося, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважали себе членами сім'ї, піклувалися один про одного.

Суд вважає зазначити, що сам факт спілкування з померлою, допомога їй по господарству, у лікуванні, придбання продуктів харчування, побутових речей не може свідчити про факт проживання однією сім'єю, а тому доводи заявника є необґрунтованими.

Твердження заявника, що поховання ОСОБА_3 відбулося за його кошти, теж не може свідчити про факт проживання однією сім'єю.

На переконання суду, лише наявність доказів в їх сукупності і взаємозв'язку, та їх достатність, які підтверджують наявність «сім'ї» є підставою для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви суд виходить з того, що наданими заявником доказами та показанням свідків не підтверджується факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між заявником та спадкодавцем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 57, 60, 212, 213, 234, 256,259 Цивільно-процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю, заінтересованої особи: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту постійного сумісного проживання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24.11.2015 року.

Суддя І.А. Римар