Справа № 212/5594/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

Головуючого судді Шум Л.І.

При секретарі Водопяновій Ю.С.

позивач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 05 жовтня 1987 року, почала працювати в Рудоуправлінні ім. Леніна яке пізніше було перейменовано у виробниче об'єднання Кривбасруда. Трудовий договір було укладено 05.10.1987 року. Пізніше це підприємство перейменоване в Криворізький державний залізорудний комбінат. На підставі ст. 14 Закону України Про оренду і Договору оренди № 1280-14-11/98 від 30.12.98 року шахта ім. Орджонікідзе (структурна одиниця КГЖРК), була прийнята в структуру комбінату ВАТ «ЦГЗК» (наказ № 94 від 28.01.1999 року.). На момент передачі шахти імені Орджонікідзе в оренду ВАТ ЦГЗК, вона працювала машиністом конвеєра 2 розряду на шахті Орджонікідзе на ділянці шахтного транспорту. Згідно наказу № 94 від 28.01.1999 року по комбінату ВАТ ЦГЗК пункту - 3в її трудовій книжці зроблено запис відповідно до ст. 36 КЗПП України і ст. 16 Закону України Про оренду. У ст. 36 КЗПП України вказане на те, що зміна підпорядкованості підприємства не припиняє дії трудового договору. При зміні власника підприємства, а також при його реорганізації (злитті, приєднанні, виділенні, перетворенні) дія договору працівника продовжується. На підстав ст. 15 Закону України Про оренду, Орендар, тобто відповідач в справі ПАТ ЦГЗК, є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства. В разі оренди цілісного комплексу структурного підрозділу (шахта Орджонікідзе структурний підрозділ ВАТ КЖРК) Орендар- (ВАТ ЦГЗК) є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу. Відповідно до ст. 36 КЗПП України трудовий договір, укладений між нею і власником 05 жовтня 1987 року продовжував діяти до його розірвання, а саме до 01 вересня 2011 року.

Загальний стаж роботи її на шахті ім. Орджонікідзе ПАТ ЦГЗК складає 21 рік 11 місяців. Вона є ветераном праці і її безперервний стаж роботи складає більше 20 років.

Відповідно до медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 15.01.2015 року, протокол № 086, Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (надалі НДІ), позивачу були встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне. 21.04.2015 року за висновком МСЕК їй первинно було встановлено 20% втрати працездатності по ХОЗЛ, на безстроковий термін.

Вона потребою у медичній та соціальній допомозі: лікарські засоби, ВМП. Вона переносить фізичні страждання: задишка при фізичному навантаженні; періодичний сухий кашель, іноді з утрудненням відходження вязкого, слизового харкотиння, періодичний головний біль, загальна слабість, підвищена втома, запаморочення. Задишка за шкалою ММРД три бали; за ТОХ 22 бали. Перебуваючи тривалий час на лікуванні, втратила домашній затишок і звичні нормальні життєві зв'язки. Їй необхідно багато часу для відновлення своїх колишніх сил. По причині приступів, не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, навіть незначні фізичні загрузки ініціюють приступи кашлю, їй важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, так як виникає приступ кашлю, в результаті відчуває постійний дискомфорт, постійно приймає медикаменти, в неї часто виникає загострення стану здоровя. Через приступи кашлю не має змоги знаходитись в громадських місцях, починає задихатися від нестачі повітря. Свої моральні страждання оцінити не можливо, здоровя та життя, як і для кожної людини є самим важливим та цінним, але сума компенсації в розмірі 229 000 гривень, якимось чином зможе компенсувати її страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить здоровя і моральний стан.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» в особі ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і пояснив, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення її здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Крім того позивач під час роботи мала порушення техніки безпеки, що виразилось у виконанні робіт на несправному обладнанні, що привело до нещасного випадку, за що вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №1392 від 10.11.09 року.

Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 05 жовтня 1987 року позивач почала працювати в Рудоуправлінні ім. Леніна яке пізніше було перейменовано у виробниче об'єднання Кривбасруда. Трудовий договір було укладено 05.10.1987 року. Пізніше це підприємство перейменоване в Криворізький державний залізорудний комбінат. На підставі ст. 14 Закону України Про оренду і Договору оренди № 1280-14-11/98 від 30.12.98 року шахта ім. Орджонікідзе (структурна одиниця КГЖРК), була прийнята в структуру комбінату ВАТ «ЦГЗК» (наказ № 94 від 28.01.1999 року.). На момент передачі шахти імені Орджонікідзе в оренду ВАТ ЦГЗК, вона працювала машиністом конвеєра 2 розряду на шахті Орджонікідзе на ділянці шахтного транспорту. Згідно наказу № 94 від 28.01.1999 року по комбінату ВАТ ЦГЗК пункту - 3в її трудовій книжці зроблено запис відповідно до ст. 36 КЗПП України і ст. 16 Закону України Про оренду. У ст. 36 КЗПП України вказане на те, що зміна підпорядкованості підприємства не припиняє дії трудового договору.

При зміні власника підприємства, а також при його реорганізації (злитті, приєднанні, виділенні, перетворенні) дія договору працівника продовжується. На підстав ст. 15 Закону України Про оренду, Орендар, тобто відповідач в справі ПАТ ЦГЗК, є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства. В разі оренди цілісного комплексу структурного підрозділу (шахта Орджонікідзе структурний підрозділ ВАТ КЖРК) Орендар- (ВАТ ЦГЗК) є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Відповідно до ст. 36 КЗПП України трудовий договір, укладений між позивачем і власником 05 жовтня 1987 року продовжував діяти до його розірвання, а саме до 01 вересня 2011 року.

Загальний стаж роботи позивача на шахті ім. Орджонікідзе ПАТ ЦГЗК складає 21 рік 11 місяців. Вона є ветераном праці.

Відповідно до медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 15.01.2015 року, протокол № 086, Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (надалі НДІ), позивачу були встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне.

Комісією в складі представників: санітарно-гігієнічного відділу відокремленого структурного підрозділу «Криворізького міського районного Управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області; головного лікаря клініки Українського науково дослідного інституту промислової медицини; директора з охорони праці та навколишнього середовища ПАТ «ЦГЗК»; голови профспілкового комітету первинної організації профспілки металургів та гірників України ПАТ «ЦГЗК»; технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України; страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на вирибництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, проведено розслідування та складено Акт розслідування професійних захворювань від 23.02.2015 року.

Згідно пункту 17 вищевказаного акту причиною професійних захворювань є: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці лаборанта-радіометриста підземного за концентрацією аерозолю переважно Фіброгенної дії відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2009 році).

Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (5ІО?) у пилу від 10% до 70% - 6.48 при гранично допустимій до 2.0.

Згідно пункту 19 вказаного акту винним в отриманні позивачем професійних захворювань є Відкрите акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

21.04.2015 року за висновком МСЕК позивачу первинно було встановлено 20% втрати працездатності по ХОЗЛ, на безстроковий термін.

Позивач потребою у медичній та соціальній допомозі: лікарські засоби, ВМП.

В наслідок професійного захворювання позивач переносить фізичні страждання: задишка при фізичному навантаженні; періодичний сухий кашель, іноді з утрудненням відходження вязкого, слизового харкотиння, періодичний головний біль, загальна слабість, підвищена втома, запаморочення. Задишка за шкалою ММРД три бали; за ТОХ 22 бали.

З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням її здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Страждання позивача полягають втому, що внаслідок професійних захворювань докорінно змінився її уклад життя, оскільки перебуваючи тривалий час на лікуванні, позивач втратила домашній затишок і звичні нормальні життєві зв'язки. Їй необхідно багато часу для відновлення своїх колишніх сил. По причині приступів, не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, навіть незначні фізичні загрузки ініціюють приступи кашлю, їй важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, так як виникає приступ кашлю, в результаті відчуває постійний дискомфорт, постійно приймає медикаменти, в неї часто виникає загострення стану здоровя. Через приступи кашлю не має змоги знаходитись в громадських місцях, починає задихатися від нестачі повітря.

Отже отримані професійні захворювання вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому.

У позивача на підставі висновку МСЕК від 21.04.2015 року виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що вона переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в неї фізичні і моральні страждання, порушило звичний для неї спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, безпідставні, спростовуються матеріалами справи, порушення позивачем техніки безпеки, що виразилось у виконанні робіт на несправному обладнанні, що привело до нещасного випадку, за що вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності не звязано з отриманням позивачем професійного захворювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 23.02. 2015 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби ОСОБА_2 суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу 21.04.2015 року встановлено 20% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві більше 20 років і наслідків, що наступили, вік позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 15 000 гр.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків задовільнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_2 в відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»на користь держави судовий збір в сумі 487гр.20 коп.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу.

Суддя: Л. І. Шум