Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №322/374/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Гасанбеков С.С.
Провадження №22-ц/778/5927/15 Суддя-доповідач Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Савченко О.В., суддів Маловічко С.В., Кочеткової І.В.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення безпіставно списаних коштів, процентів за користування ними, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Банку, про стягнення незаконно утриманих із заробітної плати коштів, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що він працює в КП «Водоканал» на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання. З лютого 2014 року згідно з укладеним між КП «Водоканал» та ПАТ КБ «ПриватБанк» договором працівникам підприємства були відкриті рахунки у цьому банку для перерахування їх заробітної плати та всім працівникам видані платіжні картки цього банку. В березні 2014 року з його рахунку без будь-яких письмових чи усних попереджень зі сторони банку, без рішення суду про стягнення коштів Новомиколаївським відділенням банку почали здійснюватися утримання із зарахованої на рахунок заробітної плати, та розмір списаних коштів склав 2 058,98 грн. Після звернення до Новомиколаївського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» йому в усній формі повідомили, що в 2006 році ним було отримано кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк», який не було повернуто, та з вини працівників банку нібито залишилася сума в розмірі 200,00 грн., а за вісім років були нараховані пеня та проценти в розмірі 6000 грн. Вважає, що дії відповідача з утримання коштів із заробітної плати є протиправними, оскільки у нього немає заборгованості за кредитом. Тому вважає, що відповідач безпідставно отримав від нього суму в розмірі 2 058,98 грн., яку просив стягнути з банку.

14.07.2015р., уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з банку суму списаних коштів у розмірі 2 058,98 грн., проценти за користування коштами у сумі 470,91 грн., 3 % річних у сумі 72,26 грн., інфляційні втрати у сумі 1 340,40 грн., а також завдану неправомірними діями банку моральну шкоду, яку він оцінює в 1000 грн.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015

року позовну заяву в частині вимог про стягнення моральної шкоди було залишено без

розгляду за заявою позивача.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має заборгованість за кредитним договором, на списання якої надав свою згоду, підписавши 27.02.2014р. при відкритті зарплатного рахунку у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умови і Правила надання банківських послуг, якими передбачено таке списання за забов»язаннями клієнта перед банком.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд припустився неповноти у з»ясуванні обставин справи при її вирішенні, не з»ясувавши, що всю заборгованість за кредитним договором, укладеним з банком в 2006р., він погасив достроково в серпні 2008р., тому дійшов помилкового висновку про правомірність дій відповідача щодо списання коштів з його зарплатного рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Судом встановлено, що 29 березня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений договір № ZPNVSE00000758, відповідно до якого, банк надав позичальнику строковий кредит на строк по 27.03.2009р. включно в розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 2,00 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту ( а.с. 92-93).

Отримання позивачем кредиту за договором № ZPNVSE00000758 від 29.03.2006 не заперечується позивачем та підтверджується заявою на видачу готівки № 60329В0001 від 29.03.2006р. ( а.с. 94).

Позивач неналежним чином виконував свої зобовязання за вказаним договором, вна-слідок чого йому протягом строку дії договору нараховувалась пеня, та в день погашення кредиту 27.03.2009р. позивач його не погасив в повному обсязі, тому весь наступний час у нього залишалась заборгованість за тілом кредиту, на яку здійснювалось нарахування відсотків, пені та комісії.

Наявність у позивача заборгованості за договором № ZPNVSE00000758 від 29 берез- ня 2006р., яка станом на 05.03.2014р. по тілу кредиту становила 280,65 грн., підтверджується наданою відповідачем випискою-розрахунком по рахунку 2909…, відкритому для погашення заборгованості за кредитним договором ( а.с. 113).

Таким чином, доводи апелянта про те, що він в повному обсязі сплатив кредит, спростовуються матеріалами справи.

27.02.2014р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви, памятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 27.02.2014р.

Згідно з п. 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповіно до п. 1.1.3.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта.

Як з»ясовано судом, в березні 2014р. на зарплатний картрахунок позивача була перерахована заробітна плата у розмірі 4144,35 грн.

Згідно з випискою по рахунку позивача НОМЕР_1, відкритому для перерахування зарплати, за період з 27.02.2014р. по 14.07.2015р. для погашення заборгованості за кредитним договором № ZPNVSE00000758 від 29.03.2006р. банком з картрахунку були списані наступні суми: 04.03.2014р. - 0,29 грн.; 05.03.2014р. - 0,14 грн.; 06.03.2014р. - 0,07 грн.; 08.03.2014р. - 123,72 грн.; 18.03.2014р. - 123,68 грн.; 19.03.2014р. - 1522,50 грн.; 21.03.2014р. - 124,09 грн.; 31.03.2014р. - 164,49 грн.; 01.04.2014р. - 150,00 грн.; 02.04.2014р. - 0,38 грн., а всього - 2058,97 грн.

Спрямування зазначених сум на погашення заборгованості, зокрема, по тілу кредиту, за кредитним договором № ZPNVSE00000758 від 29.03.2006р. підтверджується розрахунком, наданим банком, про всі нарахування банку та платежі позичальника, згідно з яким вбачається, що станом на день повернення кредту 26.03.2009р. у ОСОБА_2 залишилось прострочене тіло кредиту у сумі 280.94 грн., на яке банком протягом всього періоду, починаючи з квітня 2009р. по березень 2014р. нараховувались інші суми, передбачені кредитним договором, внаслідок чого розмір заборгованості збільшувався.

Апелянт зазначає про те, що строк дії кредитного договору сплив, тому договір припинено. Але ці ствердження суперечать змісту кредитного договору та нормам матеріального права.

Так, пунктом 7.1 договору № ZPNVSE00000758 від 29.03.2006 передбачено, що цей договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобовязань сторонами, а пунктом 7.3 визначено, що припинення дії цього договору здійснюється згідно з чинним законодавством України.

Глава 50 ЦК України містить статті, якими передбачені підстави припинення зобов»язання, згідно з якими, зобов»язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічних вимог; за домвленістю сторін; прощенням боргу; смертю особи, ліквідацією юридичної особи тощо.

Але жодних підстав для того, щоб вважати договір припиненим, зокрема, з урахуванням домовленості сторін, яка визначена в п. 7.1 кредитного договору, не мається.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо того, що між сторонами склалися

правовідносини із взаємопов»язаними правами та обовязками, які передбачають можливість договірного списання з картрахунку позивача без його розпорядження за будь-якими його збов»язаннями перед Банком, зокрема, за раніше укладеними договорами, є обгрунтованими. А договірне списання у сумі 2 058,97 грн. є правомірним, оскільки не перевищує суму заборгованості, яка станом на березень 2014р. нарахована банком у розмірі: за тілом кредиту - 280,94 грн., за відсотками - 1444,37 грн., за пенею - 4558,98грн., за комісією - 735 грн. ( а.с. 113).

Підтверджуючи відсутність заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_2 надав виписку про погашення кредиту № 1860987 від 24.10.2014р., видану головним бухгалтером банку, згідно з якою станом на 14.12.2011р. в нього не мається заборгованості. Але в цій виписці не міститься інформації про рух коштів, про всі нарахування та погашення протягом періоду дії договору, а лише інформація про ті списання з його картрахунку, які проведені в березні 2014р., тому її не можна брати до уваги як належний і допустимий доказ відсутності заборгованості.

Разом з тим, Банком була надана таблиця всіх нарахувань банком та погашень позивачем, з відображенням нарахування та погашення пені, з якої видно, що станом на день повернення кредиту - 26.03.2009р. у позивача залишилось непогашеним тіло кредиту у сумі 280,94 грн.

Той факт, що позивач вважав, що погасив кредит в серпні 2008р., не може бути підставою для звільнення його від виконання зобов»язання за кредитним договором щодо погашення боргу, наявність або відсутність якого він мав самостійно відслідковувати, а також мав підтвердити належно оформленою довідкою Банку, за змістом якої в нього відсутній борг станом на 26.03.2009р.

Достовірних, належних і допустимих доказів, а саме, платіжних документів щодо погашення кредиту повністю станом на 26.03.2009р. та належним чином формленої довідки, позивач не надав.

З огляду на викладене, колегія вважає правильними висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача утриманих із заробітної плати позивача коштів в розмірі 2 058,98 грн., а також всіх похідних нарахувань: процентів за безпідставне використання коштів, 3 % річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, у зв»язку з чим на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: