Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4381/13-ц Головуючий у 1-й інст. Коцюба О.М. (Нов-Волинський м/р/с)
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участю органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом та зобов'язати її знятися з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстрована його колишня дружина, тобто ОСОБА_2 У травні 2012 року відповідач, забравши все своє особисте майно та частину речей домашнього вжитку, переїхала проживати до своїх батьків. З того часу ОСОБА_2 в квартирі не проживає, але продовжує перебувати на реєстраційному обліку та добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим порушуються його права, як власника.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 Просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що вона не має можливості користуватися квартирою АДРЕСА_1, оскільки позивач чинить їй перешкоди в користуванні житлом, зокрема, змінив замки у вхідних дверях, а ключів до них не дав.

Із змісту журналу судового засідання від 04 грудня 2014 року вбачається, що суд першої інстанції прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднав вимоги в одне провадження (а.с.164).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року первісний позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов'язано знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову за безпідставністю та задовольнити зустрічний позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що спірну квартиру вони з ОСОБА_1 придбала під час шлюбу за спільні кошти. Інтересу до неї вона не втратила, оскільки іншого житла не має. Однак, позивач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з 31 травня 2012 року у спірній квартирі не проживає, особистих речей не зберігає, добровільно виїхала на інше місце проживання, а тому, відповідно до положень ст.ст.16,319,321,405 ЦК України, ст.ст.71-72 ЖК Української РСР, втратила право користування спірним житловим приміщення. Так, ОСОБА_2 після того, як добровільно залишила спірну квартиру та переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків, намагалася захистити свої майнові, а не житлові права. Звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом через два роки свідчить про те, що вона втратила інтерес до спірної квартири.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1997 року по 18 лютого 2013 року.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 07 грудня 2004 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3-5).

Сторони не заперечують того факту, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та спільна донька сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до вимог норм процесуального права висновки і мотиви, з яких скасована ухвала апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року, що вказані в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, є обов'язковими для апеляційної інстанції при новому розгляді справи (а.с.251-253).

У довідці депутата міської ради від 16 вересня 2013 року, яка видана зі слів двох сусідів, зазначається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає з 31 травня 2012 року (а.с.6-12). Причина відсутності не вказана.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16 листопада 2012 року ОСОБА_2, разом із донькою ОСОБА_3, проживає у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Актом обстеження від 22 червня 2012 року, складеним за участю трьох працівників ОСББ «Наш дім» (паспортиста, слюсаря ОСОБА_4 і електрика) та сусіда з квартири №57 ОСОБА_5, підтверджується той факт, що 22 червня 2012 року ОСОБА_2 не змогла відкрити верхній замок у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 (а.с.23).

Із ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2012 року про закриття провадження у справі вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до суду за захистом порушеного права шляхом подачі позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання договору дарування спірної квартири, укладеного 07 грудня 2004 року, удаваним, що приховує договір купівлі-продажу та визнання за нею права власності на частину квартири (а.с.18).

Намагання ОСОБА_2 потрапити в квартиру та звернення її за захистом порушеного права до суду у 2012 році свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо користування житлом, ОСОБА_2 не втратила інтересу до спірної квартири та намагається усунути перешкоди у користуванні нею.

З приводу недопуску до квартири ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів. Із мотивувальної частини висновку дільничного інспектора міліції Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області від 30 липня 2014 року вбачається, що до міліції ОСОБА_2 звернулася, щоб ОСОБА_1 не чинив їй перешкод у проживанні з донькою у спірній квартирі. Вона бажає проживати, оскільки дитина відвідує ЗОШ №5 і музичну школу та проживання в спірній квартирі зручне для навчання і виховання дівчинки, місце проживання якої судом визначено із матір'ю, але ОСОБА_1 відмовив їй у наданні ключа до дверей квартири, хоча дану квартиру вона разом із ОСОБА_1 купувала за спільні кошти у 2004 році, перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі, але договір дарування квартири оформлено без її відома на ОСОБА_1 (а.с.147).

Актом від 28 липня 2014 року, складеним за участю трьох працівників ОСББ «Наш дім»: керуючого будинками, електрика та слюсаря ОСОБА_7, встановлено факт, що 28 липня 2014 року ОСОБА_2 не змогла відкрити верхній замок у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 (а.с.148).

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на доводи ОСОБА_2 та надані нею вищевказані докази на їх підтвердження, не визначився із періодом і причинами відсутності ОСОБА_2 та не звернув увагу на те, що з 31 травня 2012 року по 22 червня 2012 року сплинуло не більше місяця та відсутність ОСОБА_2 у спірній квартирі з цього часу викликана неправомірними діями ОСОБА_1, який чинить їй перешкоди у доступі до квартири (вона намагається з 22 червня 2012 року повернутися до квартири, але вхідних дверей відчинити не може), а тому помилково дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення первісного позову.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши належним чином поважність причин відсутності ОСОБА_2 у квартирі, дійшла висновку, що остання хоча відсутня у квартирі з 31 травня 2012 року, але з 22 червня 2012 року вона відсутня у спірній квартирі з поважних причин (через створені ОСОБА_1 перешкоди вона не може користуватися квартирою), з цього часу не втратила цікавості до неї, оскільки періодично навідується, подавала позов про визнання договору дарування удаваним та визнання за нею права власності на частину квартири, зверталася з заявою до правоохоронного органу з приводу того, що ОСОБА_1 не допускає її до квартири, врешті, подала зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, а тому й немає правових підстав визнавати її такою, що втратила право на користування житлом згідно ч.2 ст.405 ЦК України, та зобов'язувати знятися з реєстраційного обліку.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та допущено неправильне застосування норм матеріального права, то колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України та ухвалює нове рішення, яким задовольняє зустрічний позов та зобов'язує ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою шляхом доступу до квартири та наданні їй ключів до вхідних дверей. У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов'язання вчинити певні дії відмовляється. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір, понесений ОСОБА_2 та документально нею підтверджений, у сумі 942,94 грн. покладається на ОСОБА_1, оскільки рішення ухвалюється не на його користь.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом доступу до квартири та наданні їй ключів до вхідних дверей.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов'язання вчинити певні дії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 942 грн. 94 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: