АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Головачова Я.В., Усика Г.І.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 11.10.2013 №81901.

Справа №753/16404/14
№ апеляційного провадження:22-ц-796/10857/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Право вимоги позивач обґрунтовує Договором купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 укладеним між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором №81901 від 11.10.2013.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №81901, укладеним між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 11.10.2013 в сумі 257687,81 грн., з яких: 233231,18 грн. - сума заборгованості за кредитом; 22560,03 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1896,60 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту звернуто стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. 10.02.2012 за реєстровим №117, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.02.2012, номер правочину - 4877986 шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_1 2576,88 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представником відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що вирішуючи дану справу, судом не враховано, що на момент подачі позовної заяви до суду (вересень 2014 року) ПАТ «Дельта Банк» не надав ОСОБА_1 доказів про зміну кредитора у зобов'язанні, зокрема копії Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Астра Банк», а тому вона не зобов'язана була виконувати зобов'язання за кредитним договором № 81901 перед ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, на момент подачі ПАТ «Дельта Банк» позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки (вересень 2014 року), у ОСОБА_1 не було ніякого прострочення платежу, а відтак ПАТ «Дельта Банк» не мав жодних правових підстав для звернення до суду. Крім того, апелянт вважає, що строк на подання позовної заяви у позивача на момент звернення до суду (вересень 2014 року) ще не настав, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», строк на виконання вимоги ПАТ «Дельта Банк» має рахуватися від дати отримання ОСОБА_1 цієї вимоги (14.08.2014) до спливу шістдесяти денного строку, тобто до (13.10.2014). Також, відповідач вказує на те, що з наданих ПАТ «Дельта Банк» документів не вбачається те, що позивач придбав право вимоги за іпотечним договором б/н від 11.10.2013, а сам договір купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 по своїй правовій суті є договором факторингу.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач підтримав подану ним апеляційні скаргу з підстав викладених у них, просив про скасування рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи ПАТ «Альфа-Банк» повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи в судів апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає. на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 11.10.2013 було укладено кредитний договір №81901, згідно умов якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 250000 грн. до 11.10.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14.49% річних (а.с.6-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №81901 від 11.10.2013 між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 11.10.2013, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передає в іпотеку ПАТ «Астра Банк» нерухоме майно: - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. 10.02.2012 у реєстрі №117, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 10.02.2012 №4877986 та зареєстрованого у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 21.02.2012 за реєстровим №41638, записаний у реєстрову книгу №165-230 та зареєстрований у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.10.2013 (а.с.20-27).

02.12.2013 між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором №81901 від 11.10.2013 (а.с.34-38).

Кредитор виконав свої зобов'язання за вказаним договором, а у ОСОБА_1 в результаті неналежного виконання кредитного договору №81901 від 11.10.2013 виникла заборгованість, яка станом на 05.08.2014 складає 257687,81 грн., з яких: 233231,18 грн. - сума заборгованості за кредитом; 22560,03 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1896,60 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов'язання за кредитним договором, а тому вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимога чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Твердження відповідача про те, що судом не враховано, що на момент подачі позовної заяви до суду (вересень 2014 року) ПАТ «Дельта Банк» не надав ОСОБА_1 доказів про зміну кредитора у зобов'язанні, зокрема копії договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Астра Банк», а тому вона відповідно до ст. 517 ЦПК України не зобов'язана була виконувати зобов'язання за кредитним договором № 81901 перед ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» направив відповідачу досудову вимогу від 06.08.2014, в якій повідомляв про укладення між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» продає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до АТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитами та забезпечувальними договорами.

Відповідач не заперечує отримання нею такого повідомлення 14.08.2014, а матеріали справи не містять звернення відповідача до позивача про надання їй доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, крім того відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що на момент подачі позовної заяви у неї не було ніякого прострочення платежу, а тому посилання відповідача на незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.2 ст.517 ЦК України, є безпідставним.

Що ж стосується доводів відповідача відносно того, що з наданих ПАТ «Дельта Банк» документів не вбачається те, що позивач придбав право вимоги за іпотечним договором б/н від 11.10.2013, то колегія суддів їх до уваги не приймає, оскільки факт придбання права вимоги за вказаним іпотечним договором підтверджується додатком до Акту приймання-передачі прав вимоги, який посвідчений належним чином (а.с. 38). Разом з тим, посилання апелянта на те, що строк на подання позовної заяви у позивача на момент звернення до суду (вересень 2014 року) ще не настав, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», строк на виконання вимоги ПАТ «Дельта Банк» має рахуватися від дати отримання ОСОБА_1 досудової вимоги (14.08.2014) до спливу шістдесяти денного строку, тобто до (13.10.2014), є безпідставними, оскільки вимоги вказаної статті не позбавляють Банк можливості захистити свої порушенні права в судовому порядку шляхом подачі позовної заяви, і цей строк до моменту ухвалення рішення сплив. Проте, зобов'язання відповідача перед Банком не були ним виконані.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. В оскаржуваному рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав до його скасування з мотивів викладених у апеляційних скаргах не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: