РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 р. м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В. за участю серктаря ОСОБА_1, з участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до Паладь-Комарівецької сільської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Паладь-Комарівецької сільської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 лютого 2003 року померла мати позивача ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Закарпатська область. Ужгородський район. с.Паладь-Комарівці. вул. Кошута, 17. Оскільки на момент смерті матері позивач проживав разом з нею, та був зареєстрований за адресою Ужгородський район. с. Паладь-Комарівці, вул. Кошута, 17, позивач прийняв спадщину шляхом фактичних дій, тобто вступив у володіння та управління спадковим майном. Однак право па спадщину позивач не оформив належним чином. 23 березня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округ ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі за № 39952680 від 23.03.201 5 року. Проте у видачі Свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, та разом з тим, надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, власником якого була покійна і рекомендовано звернутися до суду. Зокрема, на день смерті мати позивача ОСОБА_6 була співвласницею будинку №17 по вул. Кошута в с. Паладь-Комарівці, Ужгородського району, побудованого в 1970 році площею 158.5 кв.м. та прибудинкових споруд. Вказаний будинок покійна побудувала разом із своїм чоловіком ОСОБА_7, який помер 16 січня 1993 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 на думку позивача, прийняв позивач - ОСОБА_3 та мати позивача ОСОБА_6, оскільки проживали разом в покійним за адресою с. Паладь-Комарівці. вул. Кошута, 17, Ужгородського району. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Тобто, проживаючи разом в батьком на момент його смерті, позивач з матір'ю прийняли спадщину шляхом фактичних дій, однак не оформили право на спадщину належним чином. Окрім цього, позивач зазначає, що вся дозвільна документація, необхідна для будівництва житлового будинку за вищевказаною адресою, була виготовлена на ОСОБА_7, однак первинна реєстрація права власності на нерухоме майно не була проведена, правовстановлюючі документи виготовлені не були. Відповідно отримати їх та подати нотаріусу для прийняття спадщини позивач не може. Таким чином, через те, що спадкодавець не встиг за життя зареєструвати належне йому майно, виникла ситуація при якій, ані спадкоємець, ані співвласник будинку не може набути право власності на це майно, інакше аніж в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене позивач просить визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування на будинковолодіння за адресою с. Паладь-Комарівці, вул. Кошута, 17, Ужгородського району.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач подав на адресу суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 щодо визнання права власності в порядку спадкування.

Представник третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4 нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справ до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків:

Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок за адресою с. Паладь-Комарівці, вул. Кошута, 17, Ужгородського району, який виготовлений на замовлення ОСОБА_3, 11 березня 2015 року встановлена, що основна площа житлового будинку 158,5 кв.м..

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Паладь-Комарівсцької сільської ради від 09 вересня 1999 року встановлено, що вищевказаний будинок розташований на земельній ділянці 0.60 гектарів.

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 08.01.1969 р. народився ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ФМ №086229 від 10 грудня 1998 року, 09 грудня 1998 року помер ОСОБА_7, у віці 81 рік.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть 1-ФМ №107957 від 06 лютого 2003 року, 05 лютого 2003 року померла ОСОБА_6, у віці 76 років.

Відповідно до копії довідки №293 від 29.04.2015 р., виданої Паладь-Комарівсцькою сільською радою встановлено, що на день смерті ОСОБА_7, який помер 09 грудня 1998 року разом з ним проживали та були прописані в с. Паладь-Комарівці, вул. Кошута, 17, слідуючі: дружина: ОСОБА_6, син: ОСОБА_3, невістка: ОСОБА_11, онук: ОСОБА_12, онук: ОСОБА_13

Відповідно до копії довідки №187 від 06.03.2015 р., виданої Паладь-Комарівсцькою сільською радою встановлено, що на день смерті ОСОБА_6, яка померла 05 лютого 2003 року, разом з нею проживали та були прописані в с. Паладь-Комарівці, вул. Кошута, 17, слідуючі: син: ОСОБА_3, невістка: ОСОБА_11, онук: ОСОБА_12, онук: ОСОБА_13

Відповідно до копії довідки №227 від 18.03.2015 р., виданої Паладь-Комарівсцькою сільською радою встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 09 грудня 1998 року згідно запису по господарської книги (особовий рахунок 19), рахувався за вищевказаним прізвищем, але в деяких документах він рахується як «ОСОБА_14, 17.09.1917 р.н.», хоча це одна і та ж особа.

В межах прийняття спадщини, позивач 23 березня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округ ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі за № 39952680 від 23.03.201 5 року. Проте у видачі Свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, та разом з тим, надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_7, 10.12.1998 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529, 535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

В Інформаційному листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (чинної на момент побудови спірного будинку), реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим ОСОБА_12 депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої ОСОБА_12 депутатів трудящих.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, такі не містять передбаченого вищевказаною Інструкцією акту, затвердженого виконкомом місцевої ОСОБА_12 депутатів трудящих, про прийняття в експлуатацію спірного будинку, та відповідність його забудови будівельним, протипожежним, санітарним правилам.

Крім того, суд враховує, що згідно копії свідоцтва про народження позивача від 08.01.1969 р. народився ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_10. А відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ФМ №086229 від 10 грудня 1998 року та -ФМ №107957 від 06 лютого 2003 року померли ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Суду не були представлені докази або документи, якими б підтверджувалась зміна прізвища з «Сані» на «Сани», або того, що вказані особи перебували в родинних відносинах.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що у встановленому законом порядку з заявами про виправлення розбіжностей у свідоцтві або встановлення юридичного факту родинних відносин не звертались.

Згідно положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми ЦК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з урахуванням положень ЦК України, суд оцінюючи надані докази, вважає, що позивач не довів обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання що у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Паладь-Комарівецької сільської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Паладь-Комарівецької сільської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_15