У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності, визнання частково недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_9, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати. За життя остання склала заповіт від 27 травня 2005 року, яким все належне їй майно заповіла позивачу. Позивач вказувала на те, що до складу спадщини входить домоволодіння АДРЕСА_1, яке було збудовано у 1971 році, однак введено в експлуатацію її батьком ОСОБА_8 після смерті матері і згодом подаровано останнім її брату ОСОБА_7

Враховуючи уточнення, посилаючись на те, що 1/2 частина спірного будинку належала її матері, яка заповіла все своє майно їй, з урахуванням обов'язкової частки її батька у майні померлої, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10 на 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1, визнати частково недійсним договір дарування вказаного житлового будинку від 27 серпня 2010 року в частині переходу до ОСОБА_7 права власності на 3/8 частин спірного будинку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_7 від 27 серпня 2010 року за № 2956, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Меленною Т.К., в частині переходу права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 по 387 грн 39 коп. з кожного.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності, визнання частково недійсним договору дарування визнано неподаною та повернуто апелянту.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції повинна відповідати вимогам щодо її форми і змісту, які визначені у ст. 295 ЦПК України та має бути оплачена судовим збором у розмірі, що визначений Законом України «Про судовий збір».

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2015 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у даній справі.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 березня 2015 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху з тих підстав, що до апеляційної скарги не було додано документи, які підтверджують сплату ОСОБА_7 судового збору. Останньому надано строк для усунення вказаного недоліку - п'ять днів з моменту отримання даної ухвали.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особа, яка подала апеляційну скаргу не усунула недоліки скарги, які визначені ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 березня 2015 року,

Проте, повністю з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно із ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Однак, застосування положень ст. 121, 297 ЦПК України у разі невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу вимог ухвали суду про залишення без руху апеляційної скарги можуть були застосовані за наявності у матеріалах справи доказів надіслання апеляційним судом та отриманням особою, яка подала апеляційну скаргу відповідної ухвали.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що ухвала апеляційного суду Київської області від 11 березня 2015 року, у якій викладені недоліки апеляційної скарги ОСОБА_7, надсилалась останньому та отримувалась ним, чим порушено порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Крім того, відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв'язку із чим ухвала апеляційного суду Київської області від 03 червня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, визначених ст. 342 ЦПК України з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у відповідності із вимогами норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_9, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 червня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик