Справа № 183/4408/15
№ 2/183/2589/15
11 листопада 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи - Новомосковська міжрайонна прокуратура Дніпропетровської області, ОСОБА_3 міський відділ (з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, слідства, прокуратури і суду,
16 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 (який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) моральну шкоду в розмірі 29 250 гри. 00 коп.
В наступному, за час досудового розслідування слідчим та прокурором не зібрано достатньо доказів на підтвердження вини позивача у вчиненому кримінальному правопорушенні, однак прокурором ухвалено постанову про продовження строку досудового розслідування до 19 вересня 2014 року та зобов`язано слідчого виконати слідчі дії для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розслідування. до дати закінчення строку досудового розслідування слідчим докази не зібрані, покладені прокурором обов`язки не виконані. 19 вересня 2014 року позивача повідомлено про нову підозру за ч. 3 ст. 186 КК України та під розписку вручено обвинувальний акт із наданням доступу до матеріалів кримінально провадження, після ознайомлення позивача та його захисника з якими, матеріали кримінального провадження направлені до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті. Під час розгляду справи допитано всіх свідків, які мали відношення до обставин кримінального правопорушення, досліджені інші докази у тому числі й експертні висновки. Через не доставку свідків стороною обвинувачення, провадження по справі неодноразово відкладалось, судом застосовувались заходи процесуального впливу до свідків. Ці незаконні дії зі сторони обвинувачення були підставою тяганині та продовження незаконного знаходження позивача під слідством.
18 травня 2015 року на адресу суду надійшла постанова Прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4, погоджена ОСОБА_3 міжрайонним прокурором Цховребовим А. про відмову від підтримання державного обвинувачення. В судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення по кримінальному провадженні посилаючись на те, що вина ОСОБА_2 не доведена, та не підтверджується зібраними в ході досудового слідства матеріалами справи. Крім того потерпілий ОСОБА_5 підтримав відмову прокурора в судовому засіданні.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та закрито кримінальне провадження. В ухвалі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року зазначено, що в судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що в результаті судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_2 підтверджується лише впізнанням останнього за голосом неповнолітнім свідком ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7, який на слідчому експерименті, проведеному на стадії досудового розслідування, не впізнав обвинуваченого ОСОБА_2 за голосом, але змінив свої показання під час судового розгляду та впізнав у особі, що причетна до скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_2, що викликає сумнів у правдивості показань. Відповідно до ст. 226 КПК України, особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, розяснюється обовязок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання. Неповнолітній свідок ОСОБА_8 не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, на яких будується обвинувачення по злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Інші показання свідків та матеріали кримінального провадження, дослідженні під час судового розгляду, не вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_2 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та спростовують вину останнього. Наведена ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року набула законної сили та не оскаржена сторонами кримінального провадження.
При цьому вказує, що як з боку прокуратури, так і з боку слідства, суду позивачу не направлялось в порядку п.11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року повідомлення із визначенням розміру завданої йому шкоди, а тому позивач вимушений відразу звернутися знов до суду за захистом свого права.
В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник ОСОБА_3 міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник ОСОБА_3 міського відділу (з обслуговування м.Новомосковська та Новомосковського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступного.
18 червня 2014 року позивача затримано в порядку ст. 208 КПК України, та поміщено до ІТТ ОСОБА_3
19 червня 2014 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
20 червня 2014 року слідчий СВ Новомосковського MB (з обслуговування Новомосковська та Новомосковського району) ГУ МВС України в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області подано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою до позивача.
20 червня 2014 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області постановлено ухвалу про негайне звільнення ОСОБА_2 з під варти через затримання без наведених у ст.ст. 207, 208 КПК України підстав.
Ухвалою від 20 червня 2014 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою через відсутність ризику переховування від органів досудового слідства та суду, можливості впливу підозрюваним на потерпілого, свідків.
19 вересня 2014 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 направлені до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
18 травня 2015 року до суду подано постанову Прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури про відмову від підтримання державного обвинувачення. В судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення по кримінальному провадженні з підстав не доведеності вини ОСОБА_2
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та закрито кримінальне провадження. Згідно з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, в судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що в результаті судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_2 підтверджується лише впізнанням останнього за голосом неповнолітнім свідком ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7, який на слідчому експерименті, проведеному на стадії досудового розслідування, не впізнав обвинуваченого ОСОБА_2 за голосом, але змінив свої показання під час судового розгляду та впізнав у особі, що причетна до скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_2, що викликає сумнів у правдивості показань. Відповідно до ст. 226 КПК України, особам, які не досягай шістнадцятирічного віку, розяснюється обовязок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання. Неповнолітній свідок ОСОБА_8 не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, на яких будується обвинувачення по злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Інші показання свідків та матеріали кримінального провадження, дослідженні під час судового розгляду, не вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_2 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та спростовують вину останнього. Потерпілий в судовому засіданні підтримав відмову прокурора від обвинувачення. Ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року набула законної сили 26 травня 2015 року.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закону), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно до ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; а також, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
На підставі ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в дохід держави, вилучене органами досудового слідства. 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
У відповідності до ст. ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.ч.5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Матеріали справи свідчать про те, що позивача незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно взято і затримано під вартою, що з урахуванням ст.2 Закону підтверджено ухвалою про закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що позивач переніс страждання внаслідок фізичного чи психічного впливу, і суд вважає, що зазначені обставини призвели до позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
При цьому, посилання позивача на суттєве погіршення здоров`я в зв`язку з розглядом кримінального провадження нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги, як і докази, надані позивачем суду згідно яких вбачається негативний стан здоров`я позивача станом на 1992 1994 роки, а надана довідка, з якої вбачається рекомендація фельдшера про введення ліків не є належним та допустимим доказом на підтвердження стану здоров`я позивача та причин, за яких означені ліки введено.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи - Новомосковська міжрайонна прокуратура Дніпропетровської області, ОСОБА_3 міський відділ (з обслуговування м.Новомосковська та Новомосковського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, слідства, прокуратури і суду - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення в повному обсязі складено 16 листопада 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов