У х в а л а

ІМенем УКраїни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_6 Відповідно до вимог чинного законодавства вона у визначені ним строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з цим була відкрита спадкова справа у Вишневій міській державній нотаріальній конторі. Інші спадкоємці померлого також подали заяви про прийняття спадщин. Нотаріусом спадкоємцям видані свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6, яка складалася із: однокімнатної квартири АДРЕСА_1; житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки на якій він розташований; автомобіля «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіля «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіля Фольксваген Т5, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами. Однак у нотаріальному порядку не були предметом спадкування частка житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та земельна ділянка, на якій він знаходиться, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності. Вказані об'єкти нерухомого майна зареєстровані на ім'я дружини померлого ОСОБА_4, яка нотаріуса про наявність цього майна не повідомила, документів щодо нього не надала, проти включення його до спадкового заперечує. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов, визнати за нею право власності на вказане майно.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 березня 2012 року.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього, звернулися дружина померлого, його діти та мати померлого ОСОБА_3 Предметом спадкування було майно, що належало спадкодавцеві і яке складалося з: однокімнатної квартири АДРЕСА_1; житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки на якій він розташований; автомобіля «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіля «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіля «Фольксваген Т5», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами. На зазначене майно спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину відповідно до належних їм часток у ньому.

Судом також встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 в цілому складається з одного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2004 року та випискою з реєстру прав власності Києво-Святошинського БТІ від 2 лютого 2005 року.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю Ш-КВ № 031474 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою АДРЕСА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 вересня 1999 року для будівництва житлового будинку і господарських споруд.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, виготовленого станом на 14 травня 2014 року, в будинку проведено самочинні добудови та переобладнання: приміщення 1-7, 1-16, площею 13,2 кв. м, приміщення 1-17 площею 10,4 кв. м, приміщення «Б» площею 4,6 кв. м.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не скористалася своїм правом отримати свідоцтво про право власності на спадщину на житловий будинок у АДРЕСА_2 та земельну ділянку, на якій він розташований, у позасудовому порядку, не довела, що її право на отримання спадщини порушено, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо зазначеного майна, а також, що зазначене домоволодіння, власником якого є дружина померлого, має самочинні добудови та переобладнання, на які відсутня належна документація та належно затверджений проект.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка на якій він розташований, також входили до складу спадщини, як майно, яке було набуте у період перебування померлого у шлюбі за ОСОБА_4 і належало їм на праві спільної сумісної власності.

Право власності на це майно зареєстроване за ОСОБА_4, вона не повідомила нотаріуса про частку померлого в цьому будинку, заперечує його право власності, документів про право власності на нього не надає, що позбавляє можливості оформити право власності позивача на це майно в порядку спадкування.

Всупереч положенням ст. ст. 10, 11nau://ukr/1618-15|st57, 212, 213, 315 ЦПК України суди не врахували доводи позивача, з приводу існування обставин, на які вона вказувала як на перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, висновків не зробили, не звернули уваги, що відсутність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину вирішального значення при вирішенні спору не має і сама по собі не може бути підставою для відмови у позові.

Зазначаючи, як одну із підстав відмови у позові те, що частина домоволодіння, яка на праві власності зареєстрована за дружиною померлого, має самочинні добудови та переобладнання, на які відсутня належна документація та належно затверджений проект, суди не врахували того, що частина спірного житлового будинку не була самочинною, він прийнятий в експлуатацію. Стосовно цієї обставини жодних висновків суди не зробили.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач просила визнати право власності на ј частину житлового будинку та ј частину земельної ділянки, отже фактично предметом позову було визнання права власності у порядку спадкування, а не спір про поділ майна. Однак при вирішенні справи суди наведеного не врахували, не уточнили предмет позову, вказали про розгляд позову про поділ спадкового майна.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник