Номер провадження: 22-ц/785/8846/15
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ „Вадіта" про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у січні та березні 2013 року та у червні 2015 року позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта, в якому остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів загальний борг у сумі - 12 600 000 грн., 3 % річних за користування, 5 % винагороди в результаті прострочення виплати та зміни курсу долара США у розмірі 25 087 800,01 грн. та понесені судові витрати.

В обгрунтування позову посилався на те, що за умовами розписки від 18.11.08 року ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_6 в борг грошові кошти в сумі - 100 000 доларів США, з поверненням у строк - до 18.12.08 року, зі сплатою 5%. Відповідно до розписки від 26.11.08 року, яку також підписав ОСОБА_5, який є директором ТОВ «ВАДІТА», відповідачами взято у позивача в борг - 150 000 доларів США, з поверненням у строк - до 26.12.08 року зі сплатою 5%. За розпискою від 25.03.09 року ОСОБА_4 взяв у нього в борг - 300 000 доларів США, з поверненням у строк - до 25.06.09 року, зі сплатою 5% за кожний місяць користування позикою. Відповідно до розписки від 29.09.09 року ОСОБА_4 взяв у нього в борг - 50 000 доларів США, з поверненням у строк - до 30.12.09 року, зі сплатою 5%. У встановлені розписками строки грошові кошти йому повернуті не були. Добровільно повернути грошові кошти відповідачі відмовляються. При цьому позивач вказує, що ОСОБА_6 переуступив право вимоги боргу за даним зобов'язанням ОСОБА_2 29.01.11 року. Також ОСОБА_5 підписуючи розписку від 26.11.2008 року, діяв в інтересах Товариства для його комерційних потужностей.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 18 листопада 2008 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 134816,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 26 листопада 2008 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 201435,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 25 березня 2009 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 5527364,4 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 29 вересня 2009 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 55079,45 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовлено ОСОБА_2 в стягненні з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Вадіта» 100 000 грн. моральної шкоди.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» в солідарному порядку на користь ОСОБА_2, суму основного боргу в розмірі - 799 300,0 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» в солідарному порядку на користь ОСОБА_2, суму основного боргу в розмірі - 1 198 000,0 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» в солідарному порядку на користь ОСОБА_2, суму основного боргу в розмірі - 399 650,0 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» в солідарному порядку на користь ОСОБА_2, суму основного боргу в розмірі - 2 397 900,0 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду в частині стягнення з ТОВ «Вадіта» суми боргу та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за розписками від 18 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року та від 29 вересня 2009 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1130376 грн. (один мільйон сто тринадцять тисяч триста сімдесят шість) грн. 60 коп., з яких сума основного боргу-1 050 000 грн. та три проценти річних 80 376 грн.60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

В позовних вимогах щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» - відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2015 року виправлено математичні помилки в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року, а саме:

У десятому абзаці четвертої сторінки мотивувальної частини рішенні виправлено помилки, зазначивши вірну суму таку як: «1102812,95 грн.» замість невірної суми «1 102 500 грн.»

У одинадцятому абзаці четвертої сторінки мотивувальної частини рішення суду виправлено помилку, зазнавши вірну суму трьох процентів таку як: «212827,79 грн.» замість невірної суми «80 376,78 грн.»

У дванадцятому абзаці четвертої сторінки мотивувальної частини рішення суду виправлено помилку, зазначивши вірну суму основного боргу таку як: «1102812,95 грн.» замість невірної суми «1 102 500 грн.», вірну суму 3% річних таку як «212827,79 грн.» замість невірної суми «80 376,78 грн.», зазначити вірну суму остаточної суми стягнення таку як «1 315 640, 74 грн.» замість невірної «1 182 876,78 грн.».

У другому абзаці резолютивної частини рішення замість невірно зазначеної суми основного боргу як: «1 050 000 грн. » зазначено вірну суму основного боргу таку як «1 102 812,95 грн.», замість невірної порахованої суми трьох процентів як «80 376 грн. 60 коп.» зазначено вірну суму «212 827,79 грн.», та виправлено загальну суму заборгованості на «1 315 640 ( один мільйон триста п'ятнадцять тисяч шістсот сорок грн..)грн. 74 коп.» замість помилкової неправильної «1 130 376 грн. (один мільйон сто тринадцять тисяч триста сімдесят шість) грн. 60 коп.,.»

Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.08.2015 року, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ „Вадіта" грошових коштів за розписками від 18.11.2008 року, 26.11.2008 року, та 25.03.2009 року на загальну суму 36 557 420 грн.01 коп., посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 1 315 640 грн. та відмовляючи у задоволенні решти заявлених вимог до ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском строків позовної давності, відмовляючи у вимогах до ОСОБА_5 та ТОВ «Вадіта» за безпідставністю вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності підпису сторін у розписках від 18.11.08 року, від 25.03.09 року, від 29.09.09 року представниками не заперечувався. Відповідно до наявних у справі та звірених апеляційним судом з оригіналами розписки від 18.11.08 року, розписки від 25.03.09 року та розписки від 29.09.09 року позичальником грошей є ОСОБА_4, внаслідок чого покладання обов'язку з повернення грошей за вказаними розписками на ТОВ «Вадіта» та ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки вони не є стороною у цих зобов'язаннях, що виникли з договорів позики. Що стосується розписки від 26.11.2008 року то ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_2 150 000 долл. США на строк 27.12.2008 року, при цьому зазначена розписка також підписана ОСОБА_5, який діяв як директор ТОВ «Вадіта», та скріплена печаткою підприємства. Проте в розписці не зазначено на яких підставах , у зв'язку з чим, та в межах якої саме відповідальності дана розписка засвідчена і ТОВ «Вадіта». В тексті даного договору позики будь-які зобов'язання ТОВ «Вадіта» відсутні. Крім того, по цій розписці відсутні також і особисті зобов'язання ОСОБА_5 Будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання зазначених коштів в борг саме на розвиток бізнесу ТОВ «Вадіта» та сім'ю відповідача суду не надано. Водночас є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року, від 29.09.2009 року. З розписки від 18.11.2008 року вбачається що строк повернення боргу до 18.12.2008 року, з розписки від 26.11.2008 року строк повернення боргу до 26.12.2008 року, з розписки від 25.03.2008 року строк повернення боргу до 25.06.2009 року, з розписки від 29.09.2009 року строк повернення боргу до 30.12.2009 року. Представником відповідача ТОВ «Вадіта» заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та подана відповідна письмова заява до суду 14.07.2015 року. Строк вимоги за розписками від 18.11.2008 року сплив 19.12.2011 року, за розпискою від 26.11.2008 року - сплив 27.12.2011 року, за розпискою від 25.03.2008 року сплив - 26.07.2012 рок. Позивач пред'явив позов до суду в листопаді 2012 року та не надав будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропущеної позовної давності, внаслідок чого заявлені вимоги за цими розписками задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позовної давності. Разом з тим з вимогами про стягнення боргу за розпискою від 29.09.2009 року позивач звернувся в межах строку позовної давності. Тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою від 29.09.2009 року з ОСОБА_4 з урахуванням передбачених розпискою процентів - 5% слід стягнути 52 500 доларів США (50000 + 2500 50000*5%) за курсом НБУ станом на день розрахунку 04.06.2015 року, а також з урахуванням 3% річних в сумі 212827 грн. 79 коп.

Апеляційна скарга позивача зведена до оспорення висновків суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_5, ТОВ «ВАДІТА» за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року та від 29.09.2009 року, а також в частині відмови у вимогах до ОСОБА_4 за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року.

Рішення суду в частині задоволення вимог до ОСОБА_4 за розпискою від 29.09.2009 року апелянтом не оспорюється і тому в цій частині судом апеляційної інстнаціїї не перевіряється.

Крім того, рішення в частині задоволених вимог не оспорюється і ОСОБА_4

Судова колегія погоджується з висновками районного суду про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Також відповідає встановленим у справі обставинам висновок районного суду про відмову у задоволенні вимог позивача до ОСОБА_5, ТОВ «ВАДІТА» за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року та від 29.09.2009 року за безпідставністю, тобто по суті.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що зі змісту досліджених в судовому засіданні розписок від 18.11.08 року, від 25.03.09 року та від 29.09.09 року позичальником грошей є особисто ОСОБА_4 і покладання обов'язку з повернення грошей за вказаними розписками на ТОВ «Вадіта» та ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки ТОВ «Вадіта» та ОСОБА_5 не є стороною у цих зобов'язаннях, що виникли з договорів позики.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які доповнювали (змінювали) би зобов`язання за розписками від 18.11.2008 року, від 25.03.2009 року та від 29.09.2009 року з покладенням виконання зобов`язань на ОСОБА_5 та ТОВ «ВАДІТА», позивачем не надано.

Також є обґрунтованим за таким, що відповідає матеріалам справи висновок районного суду про відмову у стягненні боргу з ОСОБА_5 та ТОВ «ВАДІТА» за розпискою від 26.11.2008 року, згідно з якою ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_2 150 000 долл. США на строк 27.12.2008 року.

При цьому суд надав правильну оцінку тому, що зазначена розписка окрім ОСОБА_4 підписана також і ОСОБА_5, який будучи директором ТОВ «Вадіта» скріпив свій підпис печаткою даного підприємства.

Зокрема, судом обгрутовано вказано, що у розписці від 26.11.2008 року не зазначено на яких підставах, у зв'язку з чим, та в межах якої саме відповідальності ця розписка засвідчена і ТОВ «Вадіта». В тексті даного договору позики будь-які зобов'язання ТОВ «Вадіта» відсутні. Крім того, по цій розписці відсутні також і особисті зобов'язання ОСОБА_5 Будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання зазначених коштів в борг саме на розвиток бізнесу ТОВ «Вадіта» та сім'ю відповідача суду не надано.

Не надано таких доказів і на стадії апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами не спростовано, що у розписках підписи належать не їм, що має наслідком вважати доведеним факт отримання ними грошей за розписками, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки зі змісту розписок від 18.11.2008 року, від 25.03.2009 року та від 29.09.2009 року не вбачається причетність до отримання грошей за вказаними розписками ТОВ «ВАДІТА» та ОСОБА_5 При цьому у вказаних розписках відсутні підписи ОСОБА_5 та реквізити з печаткою ТОВ «ВАДІТА».

Що стосується розписки від 26.11.2008 року то доводи апеляційної скарги щодо висновків суду є також неспроможними, оскільки суд зазначив у рішенні про те, що дійсно окрім розписки самого ОСОБА_4, який згідно тексту розписки отримав грошові кошти, також присутній підпис ОСОБА_5, скріплений печаткою ТОВ «ВАДІТА» посаду директором якого ОСОБА_5 на той час обіймав. Проте сам по собі підпис не замінює тексту розписки, з якого вбачається, що гроші отримав безпосередньо ОСОБА_4 і навпаки не підтверджує факт їх отримання ОСОБА_5, як для себе особисто так і для господарської та комерційної діяльності ТОВ «ВАДІТА».

За наведених обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати висновок районного суду в цій частині помилковим, а відтак немає й підстав для скасування або зміни в цій частині оскаржуваного рішення.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування позовної давності при вирішенні вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року.

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою дляв відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ТОВ «Вадіта» заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та подана відповідна письмова заява до суду 14.07.2015 року.

Суд набув висновок про обґрунтованість заявлених вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року і існування порушеного суб `єтивного права позивача.

При таких обставинах у суду першої інстанції були підстави для розгляду питання про застосування позовної давності.

Оскільки матеріалами справи не встановлено переривання позовної давності (часткового погашення заборгованості за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року тощо), а позивачем не надано доказів про поважність причин пропущення строку позовної давності, то районний суд набув правильного висновку про застосування позовної давності та про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розписками від 18.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 25.03.2009 року з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що після першої розписки, кожна послідуюча розписка містить відомості про перенесення частини невиконаних зобов`язань на нові строки відповідно та визнання боржниками таким чином боргів за попередніми розписками, що таким чином перериває давність і починає її відлік з дати виконання зобов`язання, встановленої останньою розпискою від 29.09.2009 року, строк давності за якою не спливнув, є неспроможними, оскільки суперечать змісту розписок на які посилається апелянт. В жодній розписці не йдеться про перехід боргів від попередніх розписок у знов складену.

Крім того, сума останньої розписки від 29.09.2009 року (50000 доларів США) строк позовної давності за якою не сплинув, значно менше ніж суми, які позичалися ОСОБА_4 за передніми розписками від 18.11.2008 року (100 000 доларів США), від 26.11.2008 року (150 000 доларів США), від 25.03.2009 року (300 000 доларів США).

Водночас позивач заявляючи вимоги про стягнення боргу взагалі не враховував частини сум, які як стверджує представник апелянта в апеляційній скарзі, частково переходили у зобов`язання за новими розписками. Тобто позивач заявляючи вимоги виходив з того, що всі 4 боргові зобов`язання, які підтверджують 4 розписками є окремими і незалежними один від одного і тому підлягають стягненню сумарно шляхом складення всіх 4 сум.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги суперечать не лише змісту розписок, а й заявленим позивачем вимогам в суді першої інстанції, уточнення яких на стадії апеляційного розгляду справи, процесуально не передбачено.

Тому вказані доводи судова колегія відхиляє.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не міг вчасно пред`явити вимоги до відповідачів через те, що відповідачі змінили засоби зв`язку та уникали зустрічі з позивачем, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не спростовують правомірність висновку районного суду про наявність підстав для застосування давності і відсутності обставин вважати пропуск позовної давності таким, що відбувся з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 знаходиться у розшуку по кримінальному провадженні, яке відкрито за зверненням ОСОБА_2 і тому довіреність, яка видана ОСОБА_4 представнику ОСОБА_7, на підставі якої той здійснює його представництво у судах, викликає сумнів у її правомірності, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки довіреність посвідчена нотаріально, сторок її не сплинув і довіреність ОСОБА_4 не скасована та не відкликана. ОСОБА_7 здійснює також представництво і інших відповідачів і заяву про застосування строку позовної давності зробив в будь-якому разі, як представник сторони відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідачів зробив заяву про застосування позовної давності через 2 роки після початку слухання, коли Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, не можуть бути взятими до уваги, оскільки законодавством не встановлено строку для подання заяви про застосування позовної давності та відповідно не передбачено й ніяких правових наслідків. Головна вимога закону - зведена до того, щоб заява про застосування позовної давності була здійснена стороною у спорі в суді першої інстанції до винесення рішення. Такі вимоги закону були дотримані.

Доводи апеляційної скарги про те, що первісне рішення Приморського районного суду м. Одеси було скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ лише через невірно визначений порядок стягнення коштів в солідарному порядку, а не через незастосування позовної давності, не можуть бути взятими до уваги, оскільки заява про застосування позовної давності є правом сторони, яким вона може як скористуватися так і не скористуватися. У разі відсутності такої заяви, суд не може самостійно вирішувати питання про застосування позовної давності і має розглядати вимоги по суті. У разі ж якщо така заява надійшла, суд встановивши наявність порушеного суб`єктивного права і перевіривши сплив позовної давності та чи є факти які свідчать про її переривання, вирішує питання про її застосування у відповідності до глави 19 ЦК України.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.П. Фальчук

Ю.І. Кравець