Справа № 729/876/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2015 р. м. Бобровиця

Бобровицький районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Демченко Л.М.,

при секретарі Шутій Н.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, його

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та

ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в житловий будинок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2002 року зареєструвала свій шлюб з ОСОБА_4, який рішенням Бобровицького районного суду від 22.09.2014 року було розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дочок: ОСОБА_6, 2005 року народження та ОСОБА_3, 2007 року народження. Маючи проблеми із здоров'ям вона тривалий час перебувала на лікуванні в м. Чернігів. За цей час її чоловік розлучився з нею, одружився вдруге та віддав дітей на виховання до її матері.

Розпорядженням Бобровицької райдержадміністрації № 423 від 02.10.2014 року на час її перебування у лікувальному закладі було визначене місце проживання дітей по АДРЕСА_1. Повернувшись з лікування, вона, разом з дітьми, намагалася повернутись проживати до будинку АДРЕСА_2, в якому вона раніше проживала разом з відповідачем ОСОБА_4 та малолітніми дітьми. Відповідачі чинять їм перешкоди та забороняють проживати в будинку, не зважаючи на те, що даний житловий будинок, в якому вони проживають, належить неповнолітнім дітям, які успадкували його після смерті бабусі. В зв'язку з цим вона зверталась до райвідділу міліції та до депутатів сільської ради, які склали відповідний акт, який підтверджує що відповідачі чинили перешкоди та не дали змоги потрапити на подвір'я та в будинок. Останні порушують її права та права її малолітніх дітей, перешкоджають нормальному проживанню та розвитку дітей, користуванню та розпорядженню власністю. Тому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення в житловий будинок.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав зазначених в позові.

В судове засідання відповідач ОСОБА_8 не з'явився про день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. ( а.с. 27, 41,51-52, 67).

Відповідачка ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Допитані в суді свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, пояснили, що вони 14.07.2015 року склали акт про те, що позивачка разом з дітьми, в цей день, намагалася заселитися в будинок АДРЕСА_2 та проживати в ньому, однак відповідачі не впустили її ні в будинок, ні на подвір'я господарства. Даний факт підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_13 Свідок ОСОБА_14 пояснила, що у вересні місяці 2015 року ОСОБА_1 приїжджала до даного будинку разом з міліцією, але ОСОБА_4 не було вдома.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступного висновку виходячи з слідуючого.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_15 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.9), який рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22.09.2014 року було розірвано (а.с.10). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначені неповнолітні діти є власниками будинку АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтв про право на спадщину по заповіту від 3.11.2010 року, які зареєстровані в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно. 08.12.2010 року ( а.с. 5,6).

Конституцією України ( ст. 41) ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ( ст.ст. 316,317, 319,321 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї.

Згідно із ст. 64, ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки.

Відповідно до приписів ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Згідно з довідок Веприцької сільської ради в даному будинку зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, але фактично проживають ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 (а.с.33). Відповідно до медичної картки лікування хворого позивачка знаходилась на лікуванні з травня по листопад місяць 2014 року і згідно розпорядження Бобровицької районної державної адміністрації від 02.10.2014 року № 243 на час перебування матері в лікувальному закладі неповнолітнім дітям було визначене місце проживання у сім'ї бабусі ОСОБА_16, в АДРЕСА_1 (а.с.11, 109).

З листопада 2014 року і по даний час позивачка проживає разом з дітьми у своєї матері ОСОБА_16 по АДРЕСА_1

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386,391 ЦК України. Та обставина, що діти є малолітніми, не є підставою для позбавлення їх права користуватися належним їм на праві власності майном.

З акту від 14.07.2015 року складеного депутатами Веприцької сільської ради ОСОБА_17 та ОСОБА_10, в присутності ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1, вбачається, що остання разом з своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_3 намагалися потрапити та заселитися в будинок, який належить на праві приватної власності вищезазначеним малолітнім дітям по АДРЕСА_2, але ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8, які проживають в даному будинку чинили перешкоди в зв'язку з чим позивачка та діти не змогли потрапити ні на подвір'я, ні до будинку. ( а.с. 15).

В висновку про результати перевірки звернення ОСОБА_1 до Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області від 18.07.2015 року зазначено, що опитаний працівниками міліції ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно 14.07.2015 року його колишня дружина разом з дітьми мала намір вселитися та проживати в вищезазначеному будинку, але він їй відмовив. ( а.с. 34).

Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються цим житлом відповідно до закону.

Матеріали справи не містять доказів відносно того, що позивачка, як член сім'ї власників житла та будучи зареєстрованою в ньому, втратила право користування вищезазначеним житлом, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Крім того в судовому засідання також встановлено, що позивачка, звертаючись з даним позовом дійсно діє і в інтересах своїх малолітніх дітей, оскільки будинок в якому вони проживають на даний час не перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_16, а іншого житла позивачка та її діти не мають, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Також свідок ОСОБА_10 - вчителька дітей в суді підтвердила, що будинок АДРЕСА_2 є більш просторіший і діти будуть забезпечені відповідним місцем, як для навчання так і для відпочинку.

Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено випадки і розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною. Така компенсація не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, був укладений договір про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2, згідно розрахунку наданого останньою за надання консультації та написання позовної заяви неї затрачена одна година і вартість послуг визначено - 400 грн. За участь у суді першої інстанції - 1 година, вартість - 400 грн. Суд вважає, що витрати на правову допомогу також підлягають задоволенню, оскільки на надання консультації та складання позовної заяви адвокатом затрачений реальний час необхідний для вчинення вищезазначених дій. Крім того, адвокатом на судовий розгляд даної справи витрачений більший час ( а.с. 35-37, 46-49, 63-64, 74-83), ніж зазначено в розрахунку.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки також підлягає стягненню судовий збір сплачений останньою та підтверджений документально. ( а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 84, 88, 209,212-215,218 ЦПК України ст. ст. 173, 177 СК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст. 150,156 ЖК України, ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2

Вселити ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_3 до будинку АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судові витрати з кожного по 347( триста сорок сім) гривень 86 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами , які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя