АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва про зобов'язання надати інформацію, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерського районного суду м. Києва про надання інформації.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року підсудність даної справи визначено Шевченківському районному суду м. Києва.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року відкрите провадження у даній справі.

Відповідач направив до суду клопотання про закриття провадження у справі, на тих підставах, що позовні вимоги повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач в позовній заяві посилається на порушення відповідачем Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Позивач заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження, вважав, що справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року провадження у справі закрито на підставі ст. 205 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною та зазначає, що питання надання інформації та копій документів не є публічно-правовим спором. Вказує, що зі змісту предмету позовних вимог вбачається, що вони є цивільно-правовими і виникають із цивільних відносин в галузі інформації та підлягають розгляду за правилами цивільно-процесуальних норм законодавства.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цих межах, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 4.XI.1950 року встановлено, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03. 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Звертаючись із даним позовом ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги Законом України "Про інформацію" та Законом України "Про доступ до публічної інформації". Зазначав, що Печерський районний суд відмовив йому у наданні інформації стосовно проведених прокуратурою слідчих дій щодо нього та його майна.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно зі ст.1 цього Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Наведене дає можливість зробити висновок про те, що під обов'язками суб'єктів владних повноважень, передбачених чинним законодавством, необхідно розуміти також обов'язки цих суб'єктів не тільки під час виконання владних управлінських функцій, а й інші обов'язки, в тому числі ті, що передбачені процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.3 п.23 Постанови Пленуму ВАСУ "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20.05.2014 №8 - акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності оскаржуються в адміністративному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, виходячи із змісту заявлених позовних вимог та їх обґрунтування нормами матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Ухвала суду відповідає вимогам процесуального закону й не може бути скасована з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/15286/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15214/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.