Справа № 456/2498/14 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/5001/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Курій Н.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Стрийського міськрайонного управління юстиції, Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.2-5), уточненим під час розгляду справи (а.с.138-139), з остаточними вимогами про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку №30-Б на вул.Львівська в м.Стрий Львівської області, загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м, з урахуванням самовільно влаштованої прибудови до будинку та проведеного в ньому переобладнання кухні у житлову кімнату.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013 року в порядку повороту виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2011 року у цивільній справі №2-372/11 за позовом ОСОБА_6 до нього про припинення права на частку в спільному майні, яке було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року, - поновлено його право на 1/2 частину вказаного вище житлового будинку, яка належала йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2001 року після смерті його матері ОСОБА_7, однак, в позасудовому порядку на підставі ухвалених на його користь судових рішень він не може відновити реєстрацію свого права власності на успадковану ним після смерті матері частку в будинку, оскільки після смерті ОСОБА_6, який помер 15.05.2012 року, право власності на весь будинок успадкувала його дружина ОСОБА_4, рішення про реєстрацію права власності на будинок за якою приймалось реєстратором БТІ, а не державним реєстратором прав на нерухоме майно, і у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про реєстрацію права власності на вищезгаданий об»єкт нерухомого майна, тому єдиною підставою, яка дасть змогу йому зареєструвати право власності на належну йому частину в спірному будинку, є рішення суду про визнання права власності на це майно. Крім того, свою вимогу про визнання за ним права власності на вказане вище нерухоме майно, позивач обґрунтовував й тим, що перед реєстрацією права власності в порядку спадкування ОСОБА_4 включила до складу будинку існуючу прибудову, яка була влаштована самовільно, внаслідок чого збільшилась як загальна, так і житлова площа будинку. За таких обставин по існуючих документах реєстраційна служба не в змозі зареєструвати за ним право власності на 1/2 частину будинку. Крім того, зазначає, що з урахуванням існуючих у свідоцтвах про право на спадщину, виданих йому та ОСОБА_4, розбіжностях у площі будинку, та визнання за рішенням апеляційного суду від 27.11.2014 року недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6, лише в 1/2 частині, просив визнати і за ним право власності на 1/2 частину будинку по існуючій площі та проведених у ньому переобладнань з урахуванням 1/2 частини самовільної прибудови до будинку, оскільки така прибудова увійшла до площі спадкового майна після смерті ОСОБА_6 і була влаштована його матір»ю та ОСОБА_6 за життя спільно.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 (а.с.39-42), в якому після уточнень (а.с.113-115, 135, 150) просила визнати за нею право власності на частину житлового будинку №30-Б на вул.Львівській в м.Стрий Львівської області, загальною площею 58,4 кв.м., яка складається із 1/2 частини будинку загальною площею 48,3 кв.м., яка у 1972 році була успадкована її чоловіком ОСОБА_6, та прибудови до будинку площею 10,1 кв.м. в цілому, зробленої її чоловіком в 1975 році, що відповідатиме 3/5 частинам житлового будинку в існуючих на даний момент розмірах, та відповідно належних до нього господарських споруд.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний будинок у 1972 році був успадкований її чоловіком та матір»ю ОСОБА_2 у рівних частках по 1/2 частині будинку та належних до нього господарських споруд кожним із них, однак, за згодою обох співвласників, її чоловіком, який проживав у будинку із своєю сім»єю, власними зусиллями та за власні кошти було добудовано ще одну кімнату площею 10,1 кв.м., яку згодом переобладнано під кухню, внаслідок чого збільшилась загальна площа будинку. Під час прийняття спадщини після смерті свого чоловіка вона переоформила всю технічну документацію на будинок й тим самим узаконила здійснену ним за життя добудову, отримавши правовстановлюючі документи на весь будинок в цілому з добудовою в порядку спадкування. Вважає, що за таких обставин ОСОБА_2 має право лише на ту частину будинку і з урахуванням тієї площі, яка записана у його свідоцтві про право на спадщину, тобто без урахування площі спірної добудови, на яку вона має одноосібне право власності після смерті свого чоловіка. Крім того, зазначає, що її право на 1/2 частину спірного будинку з прибудовою підтверджене рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014 року, яким визнано недійсним видане їй нотаріусом свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка на спірний будинок лише в 1/2 частині. Позивач ОСОБА_4 зазначає, що її право власності на вказане нерухоме майно не визнається (оспорюється) ОСОБА_2, а тому вона просить підтвердити законність своїх прав в судовому порядку.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.06.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, а позов ОСОБА_4 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності за кожним з них на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. з врахуванням прибудови та позначену на плані будинку як кухня, та належних до нього господарських споруд за адресою: м. Стрий Львівської області, вул. Львівська, будинок №30-Б.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на прибудову загальною площею 10,1 кв.м. в цілому, розміщену за адресою: м. Стрий Львівської області вул. Львівська, будинок № 30-Б та позначену на плані будинку як кухня, - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: м. Стрий вул. Львівська, 30-Б з усіма господарськими спорудами, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 2/5 частини цього будинку.

Апелянт вважає безпідставними вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину вищезгаданого житлового будинку з прибудовою, оскільки жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що його батьки будували спірну прибудову, він не надав. Зазначає, що спірна прибудова була здійснена виключно подружжям ОСОБА_4 та за їхні кошти, яку вони використовують вже понад 40 років. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 успадкував від своєї матері згідно з свідоцтвом про право на спадщину 1/2 частину будинку без урахування прибудови, а тому ця прибудова належить їй в цілому після смерті її чоловіка, що не суперечить також виданому їй свідоцтву про право на спадщину, оскільки у ньому зазначено вже нову площу будинку (58,4 кв.м.) з урахуванням спірної прибудови, а у свідоцтві про право на спадщину, виданому ОСОБА_2, - зазначено 1/2 частину від площі будинку в старих розмірах.

В судове засідання ОСОБА_4 та треті особи не з»явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.203-206), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що предметом спору є житловий будинок №30-Б на вул. Львівська в м.Стрий Львівської області з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Первинним власником будинковолодіння №30-Б (бувший №32-б) на вул.Львівська в м.Стрий Львівської області був ОСОБА_8, у якого вказаний будинок було конфісковано, а після його смерті на підставі ухвали Військової Колегії Верховного Суду СРСР від 08.07.1971 року про реабілітацію сім»ї померлого ОСОБА_8 та клопотання Військового Трибуналу Прикарпатського Військового Округу від 23.07.1971 року за рішенням виконавчого комітету Стрийської міської Ради депутатів трудящих від 19.08.1971 року №387 житловий будинок, який на той час складався з однієї кімнати житловою площею 18,8 кв.м. та кухні, загальною площею 41 кв.м. з підвалом та належним до нього сараєм, повернутий його спадкоємцям: ОСОБА_7 - матері позивача ОСОБА_2, та ОСОБА_6 чоловіку відповідача ОСОБА_4 (а.с.45, 65, 66, 211-218, 220-221).

Згідно з поверховим планом від 1967 року (а.с.213), будинок складався з підвалу площею 6,45 кв.м., однієї кухні площею 14,7 кв.м., однієї житлової кімнати площею 18,76 кв.м., коридору площею 3,93 кв.м. та кладової площею 4,41 кв.м.

Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Стрийським державним комунальним міжрайонним БТІ 08.12.2003 року (а.с.227), право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину будинку було зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.10.1972 року.

Таким чином, у власність ОСОБА_6 перейшло лише те, що належало його батьку, а саме: житловий будинок без спірної прибудови, яка була самовільно влаштована після успадкування вказаного нерухомого майна спадкоємцями (спірна прибудова площею 10,1 кв.м. позначена на поверховому плані будинку від 1967 року (а.с.213) під номером 1-5 з відміткою працівника БТІ від 27.06.1983 року), що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи (а.с.211-225, 228 зворот), які в оригіналі були досліджені як судом першої, так і судом апеляційної інстанції.

В довідці характеристиці на будинок від 20.12.2000 року (а.с.87, 224-225), яка була видана ОСОБА_2 для оформлення спадщини після смерті його матері, яка померла 17.03.2000 року, зазначено, що самовільно побудовано: кухню площею 10,1 кв.м. (1-5) та переобладнано кухню площею 14,7 кв.м. (1-2) в житлову кімнату.

Таким чином, на момент смерті матері ОСОБА_2 ОСОБА_7 будинок, який підлягав спадкуванню, складався з однієї житлової кімнати площею 18,76 кв.м. та однієї кухні площею 14,7 кв.м., тобто без урахування самовільної добудови площею 10,1 кв.м та переобладнання існуючої кухні під житлову кімнату.

Це також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 27.02.2001 року (а.с.15, 226), згідно з яким ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_7 спадкове майно, яке їй належало за життя, а саме: житловий будинок А-1, який складався в цілому з однієї кухні та однієї житлової кімнати площею 18,76 кв.м., до якого належали такі господарські споруди: бетонний погріб «Б», цегляна вбиральня «В», дерев»яна стайня «Е,Є», металевий навіс «Г», водоколонка №1, металева огорожа №2.

Станом на 21.10.2011 року в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с.88, 228 зворот) теж міститься відмітка про наявність самовільної прибудови розміром 2,60 х 5,05 та самовільного переобладнання кухні «1-2» площею 14,7 кв.м. під житлову кімнату.

Згідно з поверховим планом, складеним станом на 21.10.2011 року, будинок складався з житлової кімнати площею 18,8 кв.м., кухні площею 14,7 кв.м., кладових площею 3,9 та 4,4 кв.м. (кімната площею 10,1 кв.м. самовільна добудова).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2011 року (а.с.6-8) у цивільній справі №2-372/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6А про припинення права на частку в спільному майні було задоволено позов ОСОБА_6 та припинено право ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного вище будинку з виплатою йому грошової компенсації вартості частки і визнано право власності на цю частку за ОСОБА_6 У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Таким чином, на підставі цього рішення суду, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.07.2011 року, ОСОБА_6 став одноосібним власником спірного будинку: 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_8, а іншої 1/2 частини на підставі рішення суду у зв»язку з припиненням права ОСОБА_2 на частку в будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 було скасовано названі вище рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2011 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11.07.2011 року, а справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с.9-10).

На новому розгляді справи ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2013 року позови було залишено без розгляду за заявою сторін.

У зв»язку із цим, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013 року (а.с.14) в порядку повороту виконання вказаного вище рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2011 року було поновлено право ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку, що належала йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 27.02.2001 року після смерті його матері ОСОБА_7

Однак, після смерті ОСОБА_6, який помер 15.05.2012 року, і до моменту поновлення права ОСОБА_2 на належну йому частку в спірному будинку в порядку повороту виконання рішення суду, ОСОБА_4 оформила своє право власності на цей будинок в цілому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого їй 16.11.2012 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 (а.с.16-19).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2014 року (а.с.77-80), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 року (а.с.182-185), адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення державного реєстратора від 29.11.2012 року про реєстрацію права власності на житловий будинок №30-Б по вул.Львівській в м.Стрию Львівської області на ім»я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на спадщину №4495 від 16.11.2012 року.

Скасовуючи вказаний запис державного реєстратора, суди виходили в тому числі й з того, що у зв»язку із скасуванням ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2011 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 11.07.2011 року, на момент оформлення свідоцтва про право на спадщину на спадкоємицю ОСОБА_4 спадкодавець ОСОБА_6 не був власником 1/2 частини будинку №30-Б по вул.Львівській в м.Стрию Львівської області.

Крім того, рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014 року (а.с.100-103) свідоцтво про право на спадщину за законом, видане спадкоємцеві ОСОБА_4 16.11.2012 року, визнане недійсним в частині включення в склад спадщини 1/2 частки спірного житлового будинку разом із належними до нього господарськими спорудами.

Ухвалюючи вказане рішення, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 має право на успадкування тієї частки, яка належала за життя її чоловіку ОСОБА_6 на підставі свідоцтва на право на спадщину, виданого йому Стрийською державною нотаріальною конторою 24.10.1972 року за №1-3933.

Таким чином, враховуючи викладені вище фактичні обставини справи, які встановлені на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, й тих обставин, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, в інших справах, безспірно встановлено той факт, що ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_7, має право на 1/2 частину будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які отримала в спадок від свого батька у 1972 році його мати ОСОБА_7, а ОСОБА_4, як спадкоємець ОСОБА_6, - має право на 1/2 частину будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які отримав у спадок від свого батька у 1972 році її чоловік.

Спірна прибудова площею 10,1 кв.м., яка була влаштована спадкодавцями сторін самовільно і цей факт підтверджується наведеними вище матеріалами справи та матеріалами інвентаризаційної справи на будинок, які досліджувались в оригіналі судами обох інстанцій, не могла бути успадкована ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4, оскільки за життя спадкодавці не оформили на неї своїх прав у встановленому законом порядку (в матеріалах інвентаризаційної справи немає жодного рішення органів місцевого самоврядування про дозвіл на прибудову до будинку кімнати площею 10,1 кв.м. та про експлуатацію цієї прибудови як кухні). Відсутні в матеріалах справи також й докази щодо дозволу на переобладнання кухні площею 14,7 кв.м., позначеної на плані «1-2», в житлову кімнату.

Задовольняючи в повному обсязі позов ОСОБА_2 та частково позов ОСОБА_4 про визнання за кожним з них права власності на будинок з урахуванням спірної прибудови та проведених у ньому переобладнань (перепланувань), суд першої інстанції виходив із того, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що по вул.Львівська, 30-Б в м.Стрий Львівської області, загальна площа будинку складає 58,4 кв.м., а житлова 33,5 кв.м.

Однак, такий висновок суду не відповідає наведеним вище фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які суд повинен був застосувати до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.328 ЦК України у чинній на момент розгляду справи редакції, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.105 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), норма якої була чинною на момент здійснення спірної прибудови до будинку, громадянин, який збудував жилий будинок або здійснив його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Статтею 152 ЖК України теж було визначено, що переобладнання та перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦК України ( в редакції 2004 року), особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, в силу вказаних вище норм матеріального закону, ні мати ОСОБА_2, ні чоловік ОСОБА_6 за життя не набули права власності на спірну добудову площею 10,1 кв.м., оскільки така добудова була здійснена самовільно і дозволу на її будівництво та/або експлуатацію у спадкодавців не було.

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.7) та роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (п.6), спадкоємці не набувають права власності на самочинно збудовані спадкодавцями об»єкти нерухомого майна, а до них переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Таким чином, правових підстав для визнання за сторонами права власності на будинок з урахуванням спірної прибудови немає, оскільки вона побудована спадкодавцями самочинно, а тому в силу названих вище норм матеріального права не може бути предметом спадкування після їхньої смерті.

Однак, це не позбавляє їх, як співвласників будинку, в майбутньому вирішити питання щодо експлуатації цієї прибудови та проведених в будинку переобладнань у встановленому законом позасудовому порядку через органи місцевого самоврядування, оскільки в даній справі позивачі з цих підстав своїх вимог не заявляли, а тому суд не з»ясовував і не досліджував питання відповідності проведених в будинку переобладнань та перепланувань вимогам державних будівельних норм і правил, а також до участі у справі не було залучено органу місцевого самоврядування, до повноважень якого законом віднесено вирішення цих питань.

Суд першої інстанції цих обставин та наведених вище норм матеріального права не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки вказане порушення в силу приписів ч.3 ст.303 ЦПК України дозволяє апеляційному суду вийти за межі доводів апеляційної скарги, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог обох позивачів та визнання за ними права власності лише на належне їм спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті попередніх власників будинку спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а саме: по 1/2 частині будинку за кожним із позивачів, але без урахування спірної прибудови площею 10,1 кв.м. та без урахування проведеного в будинку переобладнання приміщення кухні («1-2») площею 14,7 кв.м. під житлову кімнату.

Посилання апелянта ОСОБА_4 на те, що її право власності, в тому числі й на спірну прибудову, в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_6 підтверджується вказаним вище рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014 року, є безпідставними, оскільки апеляційний суд своїм рішенням лише підтвердив її право на спадкування після смерті чоловіка належної йому на праві власності 1/2 частини будинку, успадкованої останнім в 1972 році після смерті свого батька.

Та обставина, що у свідоцтві про право на спадщину, виданому ОСОБА_4, про спадкування належного ОСОБА_6 на праві власності будинку, було вказано існуючу на момент його видачі загальну площу будинку з урахуванням спірної прибудови, не має правового значення за встановлених вище обставин справи, оскільки, як уже зазначалось вище, ОСОБА_6 оформив своє право власності на будинок в цілому, а після його смерті, - відповідно, і його дружина ОСОБА_4, на підставі рішення суду, яке було скасовано названою вище ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року, а до цього, ОСОБА_6 мав лише зареєстроване право власності на 1/2 частину будинку без урахування спірної прибудови, яка в подальшому була здійснена самочинно. Крім того, запис про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину було скасовано постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2014 року.

Таким чином, правових підстав для визнання за позивачами права власності на будинок із урахуванням спірної прибудови площею 10,1 кв.м. та проведеного у ньому переобладнання кухні («1-2») під житлову кімнату площею 14,7 кв.м. немає, а тому у задоволенні їхніх вимог в цій частині слід відмовити з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2015 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку №30-Б на вул.Львівська в м.Стрий Львівської області, який складається в цілому з кухні та однієї житлової кімнати площею 18,76 кв.м., з належними до будинку господарськими спорудами, без врахування самовільно здійсненої прибудови площею 10,1 кв.м. та переобладнання кухні «1-2» під житлову кімнату площею 14,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку №30-Б на вул.Львівська в м.Стрий Львівської області, який складається в цілому з кухні та однієї житлової кімнати площею 18,76 кв.м., з належними до будинку господарськими спорудами, без врахування самовільно здійсненої прибудови площею 10,1 кв.м. та переобладнання кухні «1-2» під житлову кімнату площею 14,7 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_11