Справа №585/780/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1933/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України,

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, третя особа - управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, про відшкодування заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду, задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 52 496,38 грн. відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити, задовольнити позов ОСОБА_3 частково, стягнувши за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 3 791,96 грн. шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду у вигляді втраченого заробітку за період з 16 вересня 2009 року по 06 грудня 2010 року, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Прокуратура, не заперечуючи обґрунтованості стягнення на користь ОСОБА_3 втраченого заробітку за час відсторонення його від посади з 16 вересня 2009 року по 06 грудня 2010 року, вважає безпідставним стягнення на його користь матеріальної шкоди за період з 06 грудня 2010 року по 18 жовтня 2013 року.

Прокуратура посилається на те, що ОСОБА_3 звільнено зі служби наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області від 06 грудня 2010 року №166, виданого на підставі п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, у зв'язку із вчиненням ним злочину, який передбачає, що особи рядового і начальницького складу, засуджені за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби після набрання законної сили вироком суду.

Вирок Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, набрав законної сили 23 грудня 2010 року. В порушення п. 67 зазначеного Положення, позивача звільнено зі служби 06 грудня 2010 року, тобто передчасно, до набрання обвинувальним вироком суду стосовно нього законної сили.

Оскільки ОСОБА_3 підставою відшкодування на його користь матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку за період з 06 грудня 2010 року по 18 жовтня 2013 року зазначає незаконне звільнення його з роботи, відсутній прямий причинно-наслідковий зв'язок між фактом його звільнення та діями і рішеннями правоохоронних органів та суду, враховуючи, що на день звільнення 06 грудня 2010 року обвинувальний вирок стосовно нього не набрав законної сили.

Органи досудового слідства, прокуратури і суду не можуть нести цивільно-правову відповідальність за рішення роботодавця позивача, яким передчасно, до набрання обвинувальним вироком законної сили, звільнено його з роботи, а тому позовні вимоги про стягнення шкоди за період з 06 грудня 2010 року по 18 жовтня 2013 року, на думку прокуратури, задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати.

Вказує, зокрема, що, стягуючи на користь позивача 52 496,38 грн. втраченого заробітку, суд першої інстанції не навів достатніх критеріїв визначення розміру такої шкоди. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що відповідачами не спростовано розрахунку суми заробітку, а у суду відсутні розумні сумніви щодо його правильності. Такі висновки суду щодо необхідності прийняття тих чи інших доказів до уваги з вищенаведених підстав не відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства та ґрунтуються на імовірності.

Компетенція Державної казначейської служби України визначена Бюджетним кодексом України та Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011. Відповідно до пункту 16 Положення Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України як орган державної влади, ні її працівники не вчиняли по відношенню до позивача протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси та призвести до заподіяння останньому шкоди.

Рішення про стягнення коштів з Державної казначейської служби України порушує права та законні інтереси даної юридичної особи як самостійного суб'єкта цивільних правовідносин.

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача не відповідає статті 4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відповідно до якої у разі встановлення факту заподіяння шкоди суд ухвалює рішення про стягнення коштів з державного бюджету, а не з окремої юридичної особи, яка здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України.

Щодо порядку визначення розміру шкоди Державна казначейська служби України зазначає, що згідно висновків суду першої інстанції, позивачу заподіяна шкода у період з 16 вересня 2009 року по 18 жовтня 2013 року, проте з 16 вересня 2009 року позивача лише відсторонено від посади, кримінальну справу відносно нього порушено 28 вересня 2009 року.

Посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", згідно яких право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; при цьому громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а не з інших підстав, відповідач зазначає, що дія вказаного Закону не поширюється на строк до моменту порушення кримінальної справи, і відшкодування заробітку за вказаний період є безпідставним.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників прокуратури та Державної казначейської служби України, які підтримали скарги з мотивів, в ній викладених, представників позивача та третьої особи, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали даної цивільної справи, інших цивільних та адміністративних справ, в яких розглянуті спори за позовами ОСОБА_3, що витікають із вказаних спірних правовідносин, матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_3, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

18 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 28 вересня 2009 року відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. 31 жовтня 2009 року йому було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.368, ч.2 ст.368 КК України.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року у кримінальній справі №1-92/2010 він був засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно -господарських обов'язків строком на три роки, з конфіскацією майна, належного йому на праві власності. Міру запобіжного заходу змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі суду.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2010 року вирок був змінений: зазначено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 368 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в системі правоохоронних органів та Державного департаменту України з питань виконання покарань строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок суду залишений без зміни.

Наказом управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області №166 о/с "По особовому складу" від 06 грудня 2010 року у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України його, капітана внутрішньої служби (М-063128), старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії №56, звільнено у запас Збройних Сил України за ст. 67 (за вчинення злочину). Підстава: вирок Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2011 року у справі №5-2346км11 вирок Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2010 року відносно нього скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти.

Вироком Роменського міськрайонного суду від 22 листопада 2012 року його було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в системі правоохоронних органів та Державного департаменту України з питань виконання покарань строком на 2 роки, з позбавленням спеціального звання "капітан внутрішньої служби", з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу йому змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 січня 2013 року вирок Роменського міськрайонного суду від 22 листопада 2012 року був скасований, а справу повернуто Роменському міжрайонному прокурору на додаткове розслідування. Обраний йому запобіжний захід у вигляді взяття під варту змінено на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти з зали суду.

Постановою про закриття кримінального провадження від 18 жовтня 2013 року слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Сумської області Місюри М.М. було закрите кримінальне провадження №0000009 від 18 лютого 2013 року у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 364 КК України. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд стосовно нього скасовано.

В порушення вимог ч. 5 ст. 284 КПК України, згідно якої копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору; прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв'язку з незаконністю чи необґрунтованістю; постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови; копія постанови прокурора про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, його представнику, підозрюваному, захиснику, - копія постанови про закриття кримінального провадження від 18 жовтня 2013 року йому не надсилалась. Вона була отримана ним в Роменській міжрайонній прокуратурі 04 лютого 2014 року.

Як на правову підставу для задоволення його вимог посилався на положення ст. ст. 1 - 3, 12, 14 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Посилався також на те, що на порушення пункту 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», згідно якого громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, - повідомлення, в якому було б роз'яснено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, йому не направлялося.

12 травня 2014 року він на адресу прокуратури Сумської області рекомендованим листом надіслав заяву про визначення заробітку та інших грошових доходів, які втратив внаслідок незаконних дій.

Постановою від 10 червня 2014 року слідчого в особливо важливих справах прокуратури Сумської області Місюри М.М. був визначений розмір відшкодування завданої йому незаконними діями органів прокуратури та суду шкоди у сумі 42534,14 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2014 року у справі №585/2545/14-ц його позов задоволено. Скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Сумської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури від 10 червня 2014 року. Зобов'язано прокуратуру Сумської області визначити розмір відшкодування завданої йому незаконними діями органів прокуратури та суду шкоди відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", пунктів 8, 9, 12, 13 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за №106/1131, пунктів 2, 3, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року у справі №585/2545/14-ц апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задоволено частково. Рішення Роменського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року скасоване в частині зобов'язання прокуратури Сумської області визначити розмір відшкодування завданої йому незаконними діями органів прокуратури та суду шкоди, та відмовлено йому в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року залишене без зміни.

В рішенні апеляційного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року міститься висновок про те, що в липні 2009 року його було відсторонено від посади старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії № 56, наказом управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області № 166 о/с від 06 грудня 2010 року його було звільнено з вказаної посади в зв'язку з вчиненням злочину, за який його засуджено вироком Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року. В період, коли його було відсторонено від займаної посади, йому сплачувалось грошове утримання в меншому розмірі, без надбавок та доплат.

Проте слідчий в оскаржуваній постанові визначив розмір втраченого заробітку без урахування заробітку, не одержаного ним за час відсторонення від посади. З довідок Роменської виправної колонії № 56, на підставі яких слідчий визначив втрачений заробіток за період з часу його звільнення 06 жовтня 2010 року до закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення - 18 жовтня 2013 року, вбачається, що середній заробіток за цей період йому було обраховано, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке йому виплачувалось під час його відсторонення від посади, що не відповідає п. 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Цю обставину визнав і представник прокуратури Сумської області в судовому засіданні апеляційного суду.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд вважав вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови слідчого про визначення розміру шкоди, завданої йому незаконними діями органів прокуратури та суду, так як розмір цієї шкоди слідчим визначено невірно.

Апеляційний суд у вказаному рішенні погодився з доводами апеляційної скарги прокуратури Сумської області в частині відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов'язання прокуратури Сумської області визначити розмір відшкодування завданої йому шкоди незаконними діями органів прокуратури та суду шкоди з огляду на те, що між позивачем і органом прокуратури виник спір про цивільне право (про розмір відшкодовуваних збитків), а не спір про законність дій органу прокуратури, так як в цьому б випадку спір підлягав би вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд послався на cт. 12 Закону, згідно з якою у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду та спір про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, вирішується судом. Відповідну позовну вимогу матеріального характеру про визначення судом розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок коштів державного бюджету, ОСОБА_3 в даній справі не заявлено, а обраний ним спосіб захисту про зобов'язання відповідного органу прокуратури винести іншу постанову про відшкодування шкоди відповідно до діючого законодавства, не передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та cт. 16 ЦК України.

Колегія суддів зазначила, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права у спосіб, передбачений діючим законодавством, пред'явивши відповідний позов до належних відповідачів.

В липні 2009 року його було відсторонено від посади старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії №56, що встановлено рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року у справі №585/2545/14-ц і відповідно до частини 3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

До відсторонення його від посади він мав високі показники в службовій діяльності, особисту ініціативу при виконанні покладених завдань та особистий внесок у забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, за що був нагороджений Почесною грамотою Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 08 січня 2009 року і, відповідно, отримував грошове забезпечення з усіма передбаченими діючим законодавством надбавками та доплатами, розмір якого становив 1796,97 грн., що підтверджується довідкою про грошове забезпечення №57 від 24 червня 2014 року.

Згідно наданої Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Сумській області у справі №585/2545/14-ц довідки №78 від 15 вересня 2014 року про розмір отриманого ним грошового забезпечення з моменту відсторонення його в липні 2009 року від посади старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії (№56) до дня звільнення 6 грудня 2010 року, щомісячні премії та надбавки за виконання важливих завдань не нараховувалися або нараховувалися частково, внаслідок чого за період з липня 2009 року по грудень 2010 року ним було отримано грошове забезпечення в розмірі 20944,66 грн.

Розмір втраченого ним грошового забезпечення (заробітку) за період відсторонення в липні 2009 року від посади до дня звільнення 6 грудня 2010 року становить: 1796,97 грн. х 18 місяців - 20944,66 грн. = 11400,80 грн.

Позивач при цьому посилався на пункт 14.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 07 жовтня 2009 року №222, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 року за №1040/17056, згідно якого у разі винесення судом виправдувального вироку, закриття кримінальної справи через відсутність події злочину, через відсутність у вчинку складу злочину (крім випадків закриття на цих підставах справи щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечний вчинок у стані неосудності) або через недоведеність участі обвинуваченого в учиненні злочину, а так само в разі закриття справи про адміністративне правопорушення з аналогічних підстав грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу за час перебування під вартою відшкодовується згідно з порядком відшкодування збитків відповідно до законодавства.

Позивач зазначав, що до відсторонення його від посади він отримував грошове забезпечення з усіма передбаченими діючим законодавством надбавками та доплатами, розмір якого становив 1796,97 грн., а тому його одноденне грошове забезпечення (заробіток) становить: 1796,97 грн./20 = 89,84 грн., де 20 - кількість робочих днів у червні 2009 року

Зазначав, що йому підлягає відшкодування грошове забезпечення (заробіток), який він втратив внаслідок незаконних щодо нього дій за період з 06 грудня 2010 року по 19 жовтня 2013 року (з урахуванням індексації) в розмірі: 89,84 грн. х 705 + 4568,87 грн. = 67906,07 грн., де 705 - кількість робочих днів з 06 грудня 2010 року по 19 жовтня 2013 року; 4568,87 грн. - сума індексації за період з 06 грудня 2010 року по 19 жовтня 2013 року.

Загальна сума заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду становить: 11400,80 грн. + 67906,07 грн. = 79306 грн. 87 коп.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 79306 грн. 87 коп. на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду (а.с. 1-12).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір про відшкодування заробітку, втраченого позивачем внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду, на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, слідства, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України, і позивач довів факт незаконних дій відносно нього та заподіяння йому шкоди в результаті втрати заробітку.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів даної цивільної справи, а також матеріалів інших цивільних, адміністративних справ, пов'язаних з спірними правовідносинами, та кримінальної справи відносно ОСОБА_3. вбачається, що відносно ОСОБА_3, який працював старшим інспектором відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії (№ 56), мав спеціальне звання капітана внутрішньої служби, постановою від 31 липня 2009 року в.о. Сумського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах була порушена кримінальна справа за ч. 3 ст. 364 КК України. 16 вересня 2009 року йому було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Постановою старшого слідчого Роменської міжрайонної прокуратури від 16 вересня 2009 року ОСОБА_3 як обвинуваченого відсторонено від займаної посади старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії (№56).

28 вересня 2009 року відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. 31 жовтня 2009 року ОСОБА_3 було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 368 КК України.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обов'язків строком на три роки та з конфіскацією майна, належного йому на праві власності. Міру запобіжного заходу змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі суду (а.с.13-17).

Вказаний вирок ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2010 року змінений: зазначено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 368 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в системі правоохоронних органів та Державного департаменту України з питань виконання покарань строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок суду залишено без змін. (а.с.18-20).

Наказом Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області №166 о/с "По особовому складу" від 06 грудня 2010 року у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас Збройних Сил України за ст. 67 (за вчинення злочину) ОСОБА_3 - капітана внутрішньої служби (М-063128), старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії №56. Підстава: вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року (а.с.21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року вирок Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2010 року відносно позивача скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти (а.с.22-24).

Фактично позивача звільнено з-під варти 29 серпня 2011 року, що підтверджується довідкою про звільнення, в якій зазначено, що він відбував покарання з 26 жовтня 2010 року по 29 серпня 2011 року.

Після звільнення з-під варти ОСОБА_3 звертався до колишнього управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області з приводу поновлення на службі, на що отримав відповідь від 6 грудня 2011 року № 2/199-ц про те, що він був звільнений з служби на підставі вироку суду від 26 жовтня 2010 року, і з огляду на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року підстав для поновлення його на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України не вбачається (а.с. 213).

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 листопада 2012 року позивача було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в системі правоохоронних органів та Державного департаменту України з питань виконання покарань строком на 2 роки, з позбавленням спеціального звання "капітан внутрішньої служби", з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу йому змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши його під варту в залі суду (а.с.25-29).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 січня 2013 року вирок Роменського міськрайонного суду від 22 листопада 2012 року був скасований, а справу повернуто Роменському міжрайонному прокурору на додаткове розслідування. Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді взяття під варту змінено на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти з зали суду (а. с. 30-32).

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Сумської області Місюри М.М. від 18 жовтня 2013 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку із відсутністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 364 КК України (а.с.33-34).

Копія вказаної постанови про закриття кримінального провадження від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 була отримана 04 лютого 2014 року (а.с. 34).

12 травня 2014 року позивач на адресу прокуратури рекомендованим листом надіслав заяву про визначення заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій відносно нього, посилаючись на те, що він не отримував передбачене п. 6 Положення повідомлення, в якому було б роз'яснено, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав (а.с. 35 - 37).

10 червня 2014 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Сумської області Місюрою М.М. винесена постанова про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури, якою визначено розмір шкоди, завданої ОСОБА_3 незаконними діями органів прокуратури та суду у розмірі 42 534,14 грн. (а. с. 38-39).

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 05 червня 2014 року у цивільній справі №585/1807/14-ц за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_3 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства, прокуратури і суду. В іншій частині позову відмовлено (а.с.214-215).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, залишеною без зміни ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, у адміністративній справі №818/1300/14, адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді задоволено частково.

Визнані дії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області щодо відмови у поновленні ОСОБА_3 на посаді протиправними.

Скасовано наказ від 06 грудня 2010 року №166 о/с в частині звільнення у запас Збройних Сил України за ст. 67 /за вчинення злочину/ капітана внутрішньої служби ОСОБА_3, старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії №56.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56).

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56) звернуто до негайного виконання. В іншій частині позову відмовлено. (а.с.216-221).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, залишеною без зміни ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2014 року, у адміністративній справі № 818/2247/14, адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 жовтня 2013 року по 05 червня 2014 року у розмірі 4 110 грн. 30 коп.

Допущене негайне виконання постанови суду в частині виплати ОСОБА_3 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в сумі 1268 грн. 45 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.222-226).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2014 року у цивільній справі № 585/2545/14-ц за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Сумської області, треті особи - управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, Державна казначейська служба України про зобов'язання вчинити певні дії позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Сумської області Місюри М.М. про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури, від 10 червня 2014 року.

Зобов'язано прокуратуру Сумської області визначити розмір відшкодування завданої ОСОБА_3 незаконними діями органів прокуратури та суду шкоди відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", пунктів 8, 9, 12, 13 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за №106/1131, пунктів 2, 3, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого1995 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року рішення Роменського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року скасовано в частині зобов'язання прокуратури Сумської області визначити розмір відшкодування завданої ОСОБА_3 незаконними діями органів прокуратури та суду шкоди відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", пунктів 8, 9, 12, 13 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року №6/5/3/41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за №106/1131, пунктів 2, 3, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року та відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2014 року залишене без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що в постанові слідчого не зазначені відомості, передбачені п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», і розмір відшкодування шкоди, визначений слідчим в оскаржуваній постанові, не відповідає розрахункам щодо грошового забезпечення позивача, оскільки в період, коли ОСОБА_3 було відсторонено від займаної посади, йому сплачувалось грошове утримання в меншому розмірі, без надбавок та доплат, що підтверджується довідками Роменської виправної колонії № 56.

Слідчий в оскаржуваній постанові визначив розмір втраченого заробітку ОСОБА_3 без урахування заробітку, не одержаного ним за час відсторонення від посади. Крім того, з довідок Роменської виправної колонії № 56, на підставі яких слідчий визначив втрачений заробіток ОСОБА_3 за період з часу його звільнення 06 жовтня 2010 року до закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення - 18 жовтня 2013 року, вбачається, що середній заробіток за цей період йому було обраховано, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке йому виплачувалось під час його відсторонення від посади, що не відповідає п. 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Вказану обставину визнав і представник прокуратури Сумської області в судовому засіданні апеляційного суду.

З огляду на зазначене апеляційний суд погодився з висновком про наявність підстав для скасування постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Сумської області про визначення розміру шкоди, завданої позивачеві незаконними діями органів прокуратури та суду, так як розмір цієї шкоди слідчим був визначений невірно.

Апеляційний суд у вказаному рішенні погодився з доводами апеляційної скарги прокуратури Сумської області в частині відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов'язання прокуратури Сумської області визначити розмір відшкодування завданої ОСОБА_3 шкоди, з огляду на те, що між позивачем і органом прокуратури виник спір про цивільне право (про розмір відшкодовуваних збитків), а не спір про законність дій органу прокуратури, так як в цьому б випадку спір підлягав би вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд послався на cт. 12 Закону, згідно з якою у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду та спір про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, вирішується судом. Відповідну позовну вимогу матеріального характеру про визначення судом розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок коштів державного бюджету, ОСОБА_3 в справі не заявлено, а обраний ним спосіб захисту про зобов'язання відповідного органу прокуратури винести іншу постанову про відшкодування шкоди відповідно до діючого законодавства, не передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та cт. 16 ЦК України.

Колегія суддів зазначила, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права у спосіб, передбачений діючим законодавством, пред'явивши відповідний позов до належних відповідачів (а.с.40-43).

Посилаючись на вказані судові рішення, позивач обґрунтовано посилався на положення частини 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В цивільній справі є декілька довідок, виданих за місцем служби позивача, які підтверджують втрачений ним заробіток за спірний період, в тому числі за час відсторонення від посади та за час незаконного звільнення в зв'язку з незаконним засудженням (а.с. 45, 46, 49 - 51, 80 - 82, 106 - 109).

Суд обґрунтовано поклав в основу рішення довідки, згідно яких, з врахуванням всіх недоплачених надбавок та індексації за час відсторонення позивача від посади за період з 16 вересня 2009 року по 6 грудня 2010 року розмір його втраченого заробітку складає 3791, 96 гр., а за період з 6 грудня 2010 року по 18 жовтня 2013 року - 48704, 42 гр. (а.с.110, 111).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1- 1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

П. 1 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно ст. 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Згідно пункту 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за №106/1131, громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відповідачі не спростували тієї обставини, що передбачене пунктом 6 Положення повідомлення, в якому було б роз'яснено, куди і протягом якого терміну можна було звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, позивачеві не направлялося.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. 8 Положення, згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Згідно п/п 1 ч. 1, ч. 3 п. 9 Положення, середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: для робітників і службовців - у порядку, передбаченому Постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 16 травня 1996 року № 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100".

Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення передбачено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.

Відповідно до пункту 22 Положення, якщо вимога про поновлення трудових, пенсійних і житлових прав, зазначених у статтях 6, 7, 8 і 9 Закону, не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він вправі звернутися до суду в порядку позовного провадження.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми матеріального права висновки суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Не оспорюючи правильність нарахування суми середнього заробітку за спірний за позовом період, прокурор посилається на те, що обов'язковими елементами відповідальності за цивільно-правове правопорушення є протиправність діяння, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між ними.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання прокурора на безпідставність позовних вимог, заявлених до держави, про стягнення втраченого заробітку після 6 грудня 2010 року, тобто після передчасного звільнення позивача з роботи до набрання законної сили вироком від 26 жовтня 2010 року.

Позивач ще до звільнення з роботи був взятий під варту при проголошенні вироку 26 жовтня 2010 року, і з цього часу йому зараховувався строк відбування покарання, а тому відсутні підстави вважати, що втрата ним заробітку є наслідком його передчасного звільнення з роботи, тобто до набрання 23 грудня 2010 року вироком законної сили. Позивач не працював та не отримував заробітну плату не в зв'язку зі звільненням його 6 грудня 2010 року, а в зв'язку, спочатку, з відстороненням від посади, коли отримував менше грошове утримання, а потім - в зв'язку з взяттям під варту в зв'язку з незаконним засудженням - з 26 жовтня 2010 року, і саме в зв'язку з вчиненням злочину він на підставі вироку суду був звільнений 6 грудня 2010 року.

Та обставина, що позивач був звільнений не 23 грудня 2010 року, а 6 грудня 2010 року, не дає підстав для звільнення держави від обов'язку відшкодувати йому шкоду, оскільки підставою для його звільнення був вирок, який пізніше як незаконний був скасований, а кримінальна справа була закрита.

Та обставина, що позивач постановою адміністративного суду був поновлений на роботі в зв'язку з передчасним звільненням його зі служби - до набрання вироком законної сили, а потім, після закриття кримінальної справи, не був поновлений на посаді з посиланням на її скорочення, не впливає на висновок суду в даній справі про те, що втрата ним заробітку пов'язана з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням.

Доводи прокурора про те, що після звільнення з - під варти 25 серпня 2011 року позивач для відбування кримінального покарання не направлявся, від роботи не відсторонювався, а мав статус звільненого на підставі передчасно винесеного наказу про звільнення, і за це повинен відповідати роботодавець, є безпідставними, оскільки, будучи звільненим за вчинення злочину, позивач перебував під слідством, після чого другим вироком суду був знову взятий під варту 22 листопада 2012 року та звільнений 29 січня 2013 року. Будучи звільненим за вчинення злочину, він, перебуваючи під слідством, не був поновлений на посаді до закриття кримінального провадження.

Не спростовують висновків суду і посилання в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України на те, що висновок суду про розмір стягненої на користь позивача суми втраченого заробітку ґрунтується на припущеннях. Ці доводи спростовуються довідками про розмір нарахованого, фактично отриманого та втраченого грошового утримання позивача. наданого, зокрема, і на запит суду, в тому числі з врахуванням висновків суду першої та апеляційної інстанції у судових рішеннях у цивільній справі № 585/2545/14-ц щодо невірності проведених прокуратурою області на заяву позивача нарахувань по визначенню розміру заподіяної йому шкоди у вигляді втраченого заробітку.

Вказані довідки містять відомості про розрахунок розміру втраченого ОСОБА_3 заробітку (доходу) за період відсторонення його від посади та за період звільнення з роботи з проведенням індексації відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", в тому числі статей 1, 2, 5. Наведені розрахунки відповідають вимогам вищенаведених норм матеріального права та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, зокрема, п. п. 2, 10.

В чому полягає невірність вказаних розрахунків, покладених в основу рішення, зокрема, щодо розміру складових заробітку чи кількості днів в спірному періоді, щодо інших критеріїв розрахунків, казначейська служба доводів в скарзі не навела, своїми розрахунками їх не спростувала.

Доводи Державної казначейської служби України про те, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача не відповідає статті 4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відповідно до якої у разі встановлення факту заподіяння шкоди суд приймає рішення про стягнення коштів з державного бюджету, а не з казначейської служби як окремої юридичної особи, яка здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України, є безпідставними.

Посилання казначейської служби на те, що треба стягувати кошти з державного бюджету як з належного відповідача, невірні, з огляду на положення ст. 30 ЦПК України, згідно якої сторонами в цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Представник Державної казначейської служби України не спростувала тієї обставини, що при такому викладенні рішення суду буде дотриманий порядок, встановлений для виконання такого виду рішень, та буде списано спірну суму на користь позивача саме з державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку казначейською службою як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не з її рахунку як юридичної особи.

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 05 червня 2014 року стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_3 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства, прокуратури і суду (а.с.214-215), і з матеріалів вказаної цивільної справи №585/1807/14-ц вбачається, що сама Державна казначейська служба України при виконанні вказаного рішення вимагала зазначити у виконавчому листі код суб'єкта господарювання - боржника, з якого підлягають стягненню присуджені позивачу кошти, після чого у виконавчому листі був зазначений код казначейської служби, якого не мають держава як сторона у цивільному процесі, і, тим більше, Державний бюджет України.

Доводи вказаного відповідача про те, що спірні кошти стягнуті з казначейської служби як юридичної особи, є безпідставними.

Не спростовують висновків суду і доводи скарги казначейської служби про відсутність підстав для стягнення спірних коштів позивачу, починаючи з 16 вересня 2009 року, оскільки з 16 вересня 2009 року позивача лише відсторонено від посади, а кримінальну справу відносно нього порушено 28 вересня 2009 року.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що кримінальна справа відносно позивача була порушена 31 липня 2009 року.

З огляду на зазначене підстави для задоволення скарг та зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, відсутні.

В зв'язку з тим, що за клопотанням відповідачів їм була відстрочена сплата судового збору за апеляційне оскарження рішення суду, в зв'язку з відхиленням апеляційних скарг з відповідача - прокуратури Сумської області на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню в доход держави судовий збір в сумі 535,74 гр.

Оскільки Державна казначейська служба України, яка за рахунок коштів Державного бюджету України повинна виконати рішення суду на користь позивача, і в такому статусі оскаржила рішення суду від імені держави як сторони, яка бере участь у справі і в доход якої підлягає стягненню і судовий збір в сумі 577,45 гр., колегія суддів вважає, що від сплати вказаної суми судового збору в доход держави вказаного відповідача слід звільнити та віднести вказаний судовий збір за рахунок держави.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокуратури Сумської області і Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2015 року в даній справі залишити без зміни.

Стягнути з прокуратури Сумської області в доход держави на рахунок 0002, МФО 837013, , отримувач УК у м. Сумах (м. Суми), 22030001, банк отримувача ГУДКСУ у Сумській області, судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду в сумі 535,74 гр.

Судовий збір в сумі 577,45 гр., який підлягає стягненню з Державної казначейської служби України, віднести за рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -