Провадження № 2/641/1640/2015 Справа № 641/5567/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод ім.. ОСОБА_2», ОСОБА_3 управління Держпраці у Харківській області, третя особа Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові, про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» та Головне управління Держпраці у Харківській області створити комісію та провести додаткове розслідування нещасного випадку, який мав місце 07.01.2001 із ним на території ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» та скласти відповідний акт.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він, працюючи на ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» начальником зміни виробничо-диспетчерського відділу № 55, під час чергування 07.01.2001 о 10-40 годині отримав травму лівої руки, про що комісією з розслідування нещасних випадків було складено ОСОБА_4 про нещасний випадок невиробничого характеру, затверджений заступником генерального директора ДП «Завод ім.. ОСОБА_2». В даному ОСОБА_4 причиною нещасного випадку вказано особиста необережність, яка була допущена ОСОБА_1 під час перерви на обід. Комісією з розслідування було зроблено висновок, що даний нещасний випадок не підлягає обліку, акт форми Н-1 не складається, так як нещасний випадок стався під час обідньої перерви, факту впливу виробничого фактору не встановлено. Не погоджуючись із даними висновками, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про встановлення факту виробничої травми та стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2003, яке набрало законної сили згідно ухвали АСХО від 05.11.2003, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог. При зверненні ОСОБА_1 до суду в 2011 році з вимогами про стягнення недоплаченої заробітної плати з січня 2001 року по квітень 2009 року, позов було задоволено, присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі за вказаний період та судом встановлено, що робота відділу № 55 організована за окремими графіками № 9 та № 22, які затверджені адміністрацією підприємства та узгоджені з профкомом підприємства. Даними графіками передбачена робота змінами по 24 години через 72 години відпочинку, робочий час 22 години, перерва 2 години. В тексті рішення було посилання на лист ОСОБА_5 державної інспекції праці у Харківській області від 28.05.2009, в якому зазначено, що в порушення вимог ст.ст. 57,66 КЗпП України станом на 25.05.2009 в правилах внутрішнього трудового розпорядку на ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» для працівників відділу № 55 не встановлено час початку і закінчення щоденної роботи та час початку і закінчення перерви, відсутні документи, погоджені з профспілковим органом щодо віднесення робіт, які виконуються відділом № 55, до переліку робіт, на яких через умови виробництва неможливо встановити перерву. Тобто, з тексту рішення випливає, що ОСОБА_1 як начальнику зміни не було встановлено перерву для відпочинку та харчування, робочий час за зміну складав 24 години, в той час як оплата проводилась фактично за 22 години. Оскільки даним рішенням встановлено факт відсутності у ОСОБА_1 обідньої перерви, останній звернувся до ОСОБА_5 управління Держгірпромнагляду України в Харківській області з проханням провести додаткове розслідування та скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку виробничого характеру. ОСОБА_5 управління Держгірпромнагляду України в Харківській області від 17.06.2013 ОСОБА_1 було повідомлено, що комісією ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» було складено ОСОБА_4 за формою НТ від 15.03.2001, будь-яке управлінське рішення управлінням щодо нещасного випадку, який стався з позивачем 07.01.2001, буде прийнято виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на підприємствах, в закладах та організаціях, затвердженого постановою КМУ від 10.08.1993 за № 623, за результатами розслідування складається акт за формою Н-1 та беруться на облік нещасні випадки, які сталися з робітниками під час виконання трудових обовязків, а також ті, які сталися під час перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці праці під час робочого часу. У звязку із тим, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2012 встановлено, що у виробничо-диспетчерського відділу № 55 ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» не було встановлено фіксований час для відпочинку та харчування, позивач вважає, що під час розслідування помилково встановлено, що травма, отримана ним 07.01.2001, була невиробничого характеру, а тому було неправомірно відмовлено у складанні акту за формою Н-1. Оскільки позивачу відмовлено у проведенні додаткового розслідування та складанні акту за формою Н-1 як керівництвом ДП «Завод ім.. ОСОБА_2», так і вищестоящим органом нагляду за охороною праці, позивач змушений звернутися із відповідним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Держпраці у Харківській області ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що заявлені ОСОБА_1 вимоги безпідставні, просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

07 січня 2001 року ОСОБА_1, працюючи начальником зміни виробничо-диспетчерського відділу № 55 ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» отримав травму лівої руки.

За результатами розслідування обставин та причин нещасного випадку, що стався із ОСОБА_1 07.01.2001, комісія, призначена наказом по ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» склала ОСОБА_4 за формою НТ (невиробничий травматизм).

Не погоджуючись із результатами комісії, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив встановити, що травма, отримана ним 07.01.2001, є виробничою, а тому має бути складений акт за формою Н-1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2003 у справі № 2-44/2003 було відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання факту трудового каліцтва, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.11.2003 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2003 залишено без змін.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2012 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» про стягнення недоплаченої заробітної плати та стягнення суми у відшкодування моральної шкоди, заявлені вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, присуджено до стягнення з ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період з січня 2001 року до квітня 2009 року та моральну шкоду.

В тексті даного рішення наявне посилання на те, що фіксована перерва на відпочинок та харчування у виробничо-диспетчерського відділу № 55 ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» встановлена лише з 2009 року, до цього часу у приміщенні відділу було обладнано місце для прийому їжі, ОСОБА_1 як начальнику зміни не було встановлено фіксований час на перерву для відпочинку та харчування.

З огляду на вищенаведене ОСОБА_1 звернувся до ДП «Завод ім.. ОСОБА_2» та ОСОБА_5 управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Харківській області із вимогою провести розслідування та скласти ОСОБА_4 за формою Н-1, оскільки травма отримана ним саме в робочий час, оскільки час на перерву та відпочинок на підприємстві не був фіксований.

На свої звернення ОСОБА_1 отримав відмови із посиланням на Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на підприємствах, в закладах та організаціях, затвердженого постановою КМУ від 10.08.1993 за № 623.

Так, відповідно пункту 7 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на підприємствах, в закладах та організаціях, затвердженого постановою КМУ від 10.08.1993 за № 623, нещасні випадки, які сталися з працівниками на території підприємства або іншому місці роботи, під час перерви для відпочинку і харчування, встановленого відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, а також під час перебування працівника на території підприємства у звязку із проведенням власником наради, отриманням заробітної плати, обовязковим проходженням медичного огляду, а також у випадках, передбачених колективним договором, розслідуються, про них складаються акти по формі Н-1, якщо буде встановлено факт впливу на потерпілого виробничого фактору чи середовища.

Якщо за результатами розслідування буде прийнято рішення, що нещасний випадок не підлягає обліку і на нього не має складатися акт за формою Н-1, то в такому випадку має складатися акт за формою НТ (невиробничий травматизм) і вимоги даного Положення на такий нещасний випадок не розповсюджуються.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наявність рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2003, ухваленого у справі 2-44/2003, яке набрало законної сили згідно ухвали АСХО від 05.11.2003, яким було відмовлено у встановленні факту виробничого каліцтва ОСОБА_1 07.01.2001, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про створення комісії та проведення додаткового розслідування нещасного випадку, який мав місце із ним 07.01.2001 на території ДП «Завод ім.. ОСОБА_2».

Що стосується посилання ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2012, то предметом спору у справі було стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди; при розгляді справи питання щодо встановлення фіксованого часу для відпочинку та харчування не досліджувалось, відсутня належна оцінка зібраних доказів, а тому відсутні підстави вважати, що дане судове рішення є підставою для спростування висновків рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2003, ухваленого у справі 2-44/2003.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_9