Єдиний унікальний номер 234/4425/15-ц Номер провадження 22-ц/775/179/2015
Єдиний унікальний номер 234/4425/15-ц
Номер апеляційного провадження 22-ц/775/179/2015 Головуючий 1 інстанції Залізняк К.С.
Категорія 27 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Новосядлої В.М., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Бондарчука І.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 150000 грн., 3% річних в сумі 7125 грн., розмір індексу інфляції в сумі 1910,25 грн., проценти в сумі 35359 грн., всього 194394,25 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2065,75 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині стягнення процентів від суми боргу в сумі 35359 грн. та відмові у розстроченні виконання рішення скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення процентів та розстрочити сплату присудженого боргу на 36 місяців рівними частинами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано в порушення положень ст.ст. 1048, 625 ЦК України не врахував, що договором позики між сторонами не передбачено одержання позикодавцем саме процентів з суми боргу, тому у суду не було правових підстав для задоволення позову у цій частині, крім того, судом не враховано, що м.Краматорськ знаходиться в зоні проведення АТО, що ускладнює умови господарської діяльності ТОВ «Кондиціонер ЛТД», в якому відповідач працює генеральним директором, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про розстрочення сплати боргу.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 1417 від 24 листопада 2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявився, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики на суму 150000 грн., строк виконання договору сплинув, але зобовязання відповідачем не виконані, стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції є обґрунтованими відповідно до ст.625 ЦК України, проценти за ст. 1048 ЦК України за договором позики не встановлені, але договір не є безпроцентним, оскільки він укладений фізичними особами на суму, що перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності сторін та позичальникові не передавались речі, визначені родовими ознаками, крім того, відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення, суд виходив з того, що відповідачем не доведена відсутність у нього доходів, не надано доказів щодо ускладнення умов господарської діяльності, відповідачеві належить на праві приватної власності нерухоме майно, тобто майновий стан відповідача свідчить про його фінансову спроможність сплатити заборгованість за зобовязанням.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони не суперечать вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 13 листопада 2012 року був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачеві у борг 150000 грн., які зобовязався повернути влітку 2013 року, що підтверджується розпискою відповідача від 13 листопада 2012 року, розписка виконана ОСОБА_1 власноручно (а.с.8). При цьому розмір процентів договором не визначено.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення основної суми боргу в сумі 150000 грн., правильно визначив нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за період несвоєчасного виконання грошового зобовязання в сумі 7125 грн. та розмір індексу інфляції в сумі 1910,25 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу, трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції відповідачем не оскаржується.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст. 1048 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені у ч.2 ст. 1048 ЦК України. Визначено вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики та відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України нарахував розмір процентів з 14 листопада 2012 року по 02 квітня 2015 року на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 35359 грн., оскільки за змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Тож, з огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що у суду не було правових підстав для задоволення позову про стягнення процентів, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення, виходячи з того, що зазначені відповідачем підстави для розстрочки виконання рішення суду, а саме: складне матеріальне становище не є такими, що утруднюють виконання рішення суду.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та нормам процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що відповідачем не надані докази на підтвердження своїх доводів.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини справи, перевірив доводи сторін, постановив обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді