АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/9951/2015 Головуючий у І інстанції - Юзькова О.Л
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений 20 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук ОльгоюВолодимирівною.

Свої вимоги мотивує тим, що ще 27.10.2011 року тітка позивача ОСОБА_4 заповідала все належне їй майно ОСОБА_1 Померла ОСОБА_4 у віці 82 років ІНФОРМАЦІЯ_2 року в КМКЛ № 9. Про те, що ОСОБА_4 померла ОСОБА_1 дізналась в травні 2012 року коли виявила в квартирі тітки сторонніх людей і звернулася з заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, звідки надійшла відповідь про смерть тітки. Дізнавшись про смерть тітки при невідомих обставинах позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що ОСОБА_4 склала заповіт на ОСОБА_3, яка є для померлої сторонньою людиною. ОСОБА_6 вважає даний заповіт недійсним, оскільки на момент його складання ОСОБА_4 мала вади - хворіла на хворобу Паркінсона, була сліпою і перебувала у КМКЛ № 9 з діагнозом правостороннє гнійне запалення легенів, де і померла в день складання заповіту. На день посвідчення заповіту ОСОБА_4 була при смерті та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З цих підстав звернулась до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач та представник відповідача проти апеляційної скарги заперечили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 20.02.2012 року на випадок своєї смерті зробила розпорядження та заповіла усе своє майно ОСОБА_3.

Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук Ольгою Володимирівною.

Оскільки, ОСОБА_4 не могла сама прочитати заповіт, то відповідно до ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено у присутності свідків.

З наданих документів вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу для посвідчення заповіту ОСОБА_4 надано медичну довідку про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів, що її видано лікарем-психіатром ОСОБА_7 Дата проходження огляду 07.02.2012 року.

ОСОБА_4 померла у віці 82 років ІНФОРМАЦІЯ_2 року у Київській міській клінічній лікарні № 9.

Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 видано 21.02.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 22.

Позивач посилається на те, що заповіт від 20.02.2012 року є недійсним, оскільки на час його укладання померла не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом першої інстанції за клопотанням представника позивача у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої були поставлені питання: Чи страждала ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин 20.02.2012 року на психіатричну хворобу? Чи могла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту 20.02.2012 року внаслідок свого психічного стану на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин 20.02.2012 року розуміти значення своїх дій та/ або керувати ними?

З акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 835 від 11.10.2013 року, складеного експертами Київського міського центру судово- психіатричної експертизи вбачається : ОСОБА_4 у період складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 року виявляла ознаки синдрому порушеної свідомості та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними(а. с. 120-123, т. 1 ).

В процесі розгляду справи, після опитування свідків, експерта ОСОБА_9 за клопотанням представника відповідача у справі призначено повторну посмертну судову-психіатричну експертизу, експертне дослідження доручено експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України та на вирішення поставлені наступні питання: Чи страждала ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин 20.02.2012 року на психіатричну хворобу? Чи могла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту 20.02.2012 року внаслідок свого психічного стану на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин 20.02.2012 року розуміти значення своїх дій та/або керувати ними?

Висновком судово-психіатричного експерта № 3 від 09.04.2015 року встановлено, що на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин 20.02.2012 року ОСОБА_4 не виявляла ознак тяжких психіатричних розладів або психічних захворювань та усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними(а. с. 231-240, т.1 )

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, тобто відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила зазначеної норми матеріального права поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом першої інстанції допитано в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14, які були присутні при складанні заповіту ОСОБА_4, котрі підтвердили, що ОСОБА_4 була слабкою, але усвідомлювала хто вона, де знаходиться та що робить, та підтвердила нотаріусу бажання залишити заповіт на відповідачку.

Лікарі ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили в суді першої інстанції, що хвора ОСОБА_4 була контактна, повідомляла про скарги, однак її стан міг як погіршуватись так і покращуватись залежно від багатьох факторів, в тому числі і лікування.

Статею 212 ЦПК Укрраїни встановлено , що суд оцінює доказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не підтверджена доказами та обставина, що саме на момент укладання оспорюваного заповіту ОСОБА_4 перебувала у стані, що свідчить про неможливість усвідомлювати свої дії та/або курувати ними.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно не взято до уваги висновок посмертної судово - психіатричної експертизи № 835 від 11.10. 2013 року , оскільки цей висновок не узгоджується з іншими доказами отриманими в ході судового розгляду

Крім цього, колегія суддів зазначає, що навіть в апеляційній скарзі на рішення суду представник позивача посилається на те, що при направленні на експертизу матеріалів справи на запит експерта судом не було направлено роздруківки пояснень допитаних свідків, а в подальшому повторно допитані свідки надали інші покази.

Однак позивач не підтвердила свої доводи доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України в апеляційному суді.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом безпідставно покладено в основу рішення висновок повторної посмертної судово - психіатричної експертизи № 3 від 09.04.2015 року згідно висновку якої, на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин 20.02.2012 року ОСОБА_4 не виявляла ознак тяжких психічних розладів або психічних захворювань і усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки повторна посмертна судово - психіатрична експертиза від 09.04.2015 року проведена на більш повних матеріалах, судовими експертами при проведенні повторної експертизи вивчено медичну документацію, проаналізовано покази свідків присутніх при укладенні заповіту та покази лікарів, які оглядали померлу ОСОБА_4 та на лікуванні яких вона перебувала, та в сукупності всіх даних надано висновок експертизи.

Судом апеляційної інстанції сторонам, у тому числі позивачу та представнику позивача було роз'яснено право заявити клопотання та просити суд про призначення додаткової, комісійної або комплексної експертизи.

Однак, позивач та представник позивача пояснили суду, що не вважають за необхідне просити суд про призначення будь - яких експертиз, оскільки на думку позивача це не є доцільним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не здійснено виклик свідків зі сторони позивача, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки в апеляційному суді позивач не заявила клопотань про виклик свідків не допитаних судом першої інстанції, а також не заявила жодних клопотань про дослідження доказів, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких позивачу було неправомірно відмовлено, а також нових доказів, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Крім того, в апеляційному суді позивач підтвердила , що кримінальної справи по факту смерті її тітки правоохоронними органами порушено не було.

Про те, що її тітка ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в КМКЛ № 9 її повідомив дільничний інспектор 21.02.2012 року, однак вона не поцікавилась в лікарні ні про причини смерті тітки, ні про можливість забрати тіло покійної для захоронення.

Пояснила, що до органів міліції звернулась з заявою про зникнення тітки ОСОБА_4 16 травня 2012 року після того, як звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та від нього довідалась про наявність заповіту на відповідача ОСОБА_3

Пояснила суду, що інших доказів надати не може.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: