АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/30740/14-ц.
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7897/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції:Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
16 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Панченка М.М., Усика Г.І. при секретарі Абдуллаєвій Е.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4звернулася з позовом в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилається на те, що після смерті бабусі відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на праві приватної власності. ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем за заповітом, проте про своє право на спадщину не знала, оскільки на час смерті бабусі їй було 15 років, про наявність заповіту дізналася випадково від тітки, після чого звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріальна контора повідомила їй про неможливість у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року позов задоволено. Встановлено ОСОБА_4 як спадкоємцю за законом після померлої ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий одномісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2014 року виправлено описки в резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 грудня 2014 року, вказавши замість « як спадкоємцю за законом» - «як спадкоємцю за заповітом», замість «додатковий одномісячний строк» - «додатковий трьохмісячний строк».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про перегляд вищевказаного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи і дослідження доказів. Зазначає, що суд першої інстанції встановив факт того, що ОСОБА_4 не знала про існування заповіту лише на підставі її припущень та доводів, при цьому повно і всебічно не з'ясував чи дійсно позивач не знала про існування заповіту, не дослідив жодного доказу, який би підтверджував даний факт. Крім того, при ухваленні рішення суд порушив ст.1272 ЦК України, ст.ст.549,550 ЦК Української РСР. Зокрема, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст.1272 ЦК України 2003 року, ч.3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року -1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. ОСОБА_3 зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що спір на спадкове майно серед інших спадкоємців відсутній, оскільки згідно із рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 року ОСОБА_3 успадкував майно померлої, як спадкоємець першої черги за законом, та відповідно зареєстрував право власності на це майно, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20366353 від 11.04.2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов та встановлюючи ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на підставі ст.1272 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що причини, які перешкоджали ОСОБА_4 звернутися до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини за заповітом після смерті прабабусі ОСОБА_8 є поважними, оскільки на час складення заповіту їй виповнилося 15 років і вона не знала про його існування.

З таким висновком повністю погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належала на праві приватної власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.06.1993 року, інша частина вказаної квартири належить її чоловікові - ОСОБА_3 (а.с.9).

07.06.1996 року ОСОБА_8 склала заповіт, за умовами якого заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (а.с.7).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_3, як за спадкоємцем першої черги за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.55-58).

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20366353 від 11.04.2014 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.59).

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

За умовами п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, враховуючи вищевикладене, для їх врегулювання застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємець повинен прийняти спадщину протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК Української РСР 1963 року,строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

За умовами п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В пункті 2 ЛистаВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. міститься роз'яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішенняу справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки судом не може бути визнана поважною причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як незнання про існування заповіту, а також враховуючи, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 прийняв спадкове майно після померлої ОСОБА_5 як спадкоємець за законом першої черги, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-