Справа № 297/2516/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейіра О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської геологорозвідувальної експедиції, про стягнення заборгованості по заробітній платі, польового забезпечення, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до Львівської геологорозвідувальної експедиції, про стягнення заборгованості по заробітній платі та польового забезпечення в сумі 9 091, 99 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнні в розмірі 26 796 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 800 грн..

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що він працював у Львівській геологорозвідувальній експедиції за строковими трудовими договорами з 05 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року та був звільнений з роботи наказом про звільнення №88 від 29 грудня 2012 року, а також працював з 14 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та був звільненим з роботи наказом про звільнення №161-к від 26 грудня 2013 року. Однак, заробітну плату відповідач виплачував йому частково та на день звільнення не провів з ним повний розрахунок, у зв"язку з чим його заборгованість по заробітній платі складає 9 091, 99 грн. (6 723, 74 грн. заборгованості по заробітній платі та 2 368, 25 грн. заборгованості за польовим забезпеченням). Оскільки в день звільнення і по сьогоднішній день розрахунок по заробітній платі з ним в повному обсязі не проведено, вважає, що позивач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, такою бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 3 000 грн., що полягає в його душевних стражданнях, яких він зазнав, у зв"язку з непроведенням з ним розрахунку при звільненні. А тому просить суд стягнути з Львівської геологорозвідувальної експедиції заборгованість по заробітній платі та польового забезпечення в сумі 9 091, 99 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26 796 грн., моральну шкоди в сумі 3 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн..

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити (а.с. 19).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1. позовні вимоги свого довірителя підтримав, з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснив, що ОСОБА_2 працював у Львівській геологорозвідувальній експедиції за строковими трудовими договорами з 05 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року та з 14 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року. Однак, в день звільнення розрахунок по заробітній платі з останнім не проведено, у зв"язку з чим його заборгованість по заробітній платі складає 9 091, 99 грн. Оскільки в день звільнення розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_2 в повному обсязі не проведено, вважає, що відповідач повинен виплатити останньому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, у зв"язку з невиплатою ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі, йому заподіяно моральну шкоду. Просив позов задоволити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з"явився, однак подав до суду заперечення проти позову, згідно якого, позовні вимоги позивача визнають частково та не заперечують щодо стягнення з них в користь ОСОБА_2 9 091, 99 грн. заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, однак в сумі 6 468, 55 грн., оскільки розрахунок середнього заробітку позивачем проведено неправильно (а.с. 20-47).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Так, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 працював у Львівській геологорозвідувальній експедиції по строковому трудовому договору з 05 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року та був звільнений з роботи наказом про звільнення №88 від 29 грудня 2012 року та з 14 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та був звільненим з роботи наказом про звільнення №161-к від 26 грудня 2013 року, що стверджується копією трудової книжки останнього НОМЕР_1 від 05 серпня 1977 року (а.с. 7-9).

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, на час звільнення ОСОБА_2 і до сьогоднішнього дня, підприємство не виплатило йому заробітну плату в розмірі 9 091, 99 грн. (6 723, 74 грн. - заробітна плата та 2 368, 25 грн. - польове забезпечення), що стверджується копією довідки Львівської геологорозвідувальної еспедиції ДП "Західукргеологія" НАК "Надра України" №162 від 15 вересня 2015 року (а.с.5-6).

Так, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За наведених обставин, враховуючи, що при звільненні ОСОБА_2 і по сьогоднішній день Львівська геологорозвідувальна експедиція не виплатила останньому заробітну плату в сумі 6 723, 74 грн., польове забезпечення в сумі 2 368, 25 грн., суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати та польового забезпечення доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача його в користь середній заробіток по день фактичного розрахунку за несвоєчасно виплачені суми в день звільнення в розмірі 26 796, 00 грн..

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП,- у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20, 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці",- установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року,- у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата.

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 звільнено з роботи 31 грудня 2013 року, враховуючи заробітну плату останнього за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню - грудень 2013 року та листопад 2013 року (397,46 грн. + 215, 39 грн. = 612, 85 грн.), та враховуючи кількість відпрацьованих робочих днів (грудень 2013 року - 5 робочих днів, листопад 2013 року - 4 робочих дні) - 9 робочих днів (а.с. 46-47), середньоденна заробітна плата останнього становить (612, 85 грн. : 9 дн. = 68, 09 грн.) 68 грн. 09 коп. (а.с. 5-6, 20 - 22).

Враховуючи, що на час звільнення ОСОБА_2 і до дня звернення з позовом до суду, відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі (а.с. 5-6), враховуючи середньоденну заробітну плату останнього - 68 грн. 09 коп. та період затримки, виходячи з наступного дня після звільнення по дату звернення з позовом до суду, та кількість робочих днів підприємства, з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2015 року, що становить 95 днів (а.с. 24-45), суд вважає стягнути з відповідача в користь позивача (68, 09 грн. Х 95 дн.=6 468, 55 грн) 6 468 грн. 55 коп. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день звернення позивача з позовом до суду, а тому суд вважає відмовити позивачу в частині позовних вимог про стягнення з відповідача в його користь позивача 20 327 грн. 45 коп. середнього заробітку по день фактичного розрахунку (подання позовної заяви), оскільки таке є безпідставним та спростовується вищенаведеним.

Крім того, суд враховує, що при розрахунку позивачем середнього заробітку за весь час затримки, такий останнім розраховувався з урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік та "Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік", що суперечить абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

В частині позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП,- відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як стверджує позивач ОСОБА_2, внаслідок невиплати йому заборгованості по заробітній платі та непроведення з ним розрахунку в день звільнення, йому заподіяно моральні страждання.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь психологічних страждань позивача, конкретні обставини справи та виходить зі справедливості та розумності, а тому моральну шкоду позивача оцінює в 1 000 грн..

Крім того, згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України - витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, суд вважає стягнути з відповідача в користь позивача документально підтверджені ним витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн. (а.с. 3-4).

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову, був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 20, 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці", т.ст.15, 57-60, 88 ч. 1, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівської геологорозвідувальної експедиції в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 9 091 (дев"ять тисяч дев"яносто одну) грн., 99 коп. невиплаченої заробітної плати та польового забезпечення, 6 468 (шість тисяч чотириста шістдесят вісім), 55 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, 1 000 (одна тисяча) грн.. моральної шкоди та 800 (вісімсот) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Львівської геологорозвідувальної експедиції в користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

З повним тексом рішення сторони можуть ознайомитись 24 листопада 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя Фейір О. О.