АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8321/15 Справа № 173/2568/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2, про стягнення витрат на навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення витрат на навчання до відповідача ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, Київський національний торгівельно-економічний університет, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між Київським національним торгівельно-економічним університетом з однієї сторони, головним управлінням пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з другої сторони та ОСОБА_2, з третьої сторони укладено договір № 25 про те, що Університет в межах державного замовлення проводить підготовку студена ОСОБА_2, за спеціальністю «Фінанси», спеціалізацією «страховий менеджмент» за направленням для роботи в органах Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно п. 2.3.2 вказаного договору відповідач зобов'язаний прибути після закінчення університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. У разі відмови їхати за призначенням зобов'язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Відповідно до п. 2.3.2 договору відповідач після закінчення Університету зобов'язаний прибути до управління Пенсійного Фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, де відпрацювати не менше трьох років.

Вказані умови договору відповідачем виконані не були, він не прибув до місця роботи після закінчення навчання, у зв'язку з чим у Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як у третьої сторони договору № 25 виникли підстави для подачі позовної заяви про стягнення з відповідача коштів на навчання, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2009 року було укладено договір № 25 між Київським національним торгівельно-економічним університетом з однієї сторони, Головним управлінням пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з другої сторони та ОСОБА_2, про те, що в межах державного замовлення буде проводиться підготовка студена ОСОБА_2, за спеціальністю «Фінанси», спеціалізацією «страховий менеджмент» за направленням в подальшому для роботи в органах Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно п. 2.3.2 відповідач зобов'язаний прибути після закінчення університету на місце направлення, а саме до управління Пенсійного Фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області і відпрацювати не менше трьох років. У разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Необхідність відпрацювання відповідача в управлінні Пенсійного Фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області підтверджується пропозицією УПФУ у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області щодо кандидатури вступу на навчання до Київського національного торгівельно-економічного університету у 2008 році ОСОБА_2, карткою працевлаштування випускника ОСОБА_2 Витягом з журналу обліку направлення на роботу випускників Київського національного торгівельно-економічного університету (а.с……….)

Проте після закінчення університету відповідач відмовився працювати за направленням три роки в УПФУ у Верхньодніпровському районі, що підтверджується копією трудової книжки відповідача.

09.12.2013 року був працевлаштован на роботу до Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-будівельного господарства України, а також заявою відповідача на ім'я начальника УПФУ у Верхньодніпровському районі згідно якої ОСОБА_2,. відмовився від працевлаштування за направленням в УПФУ у Верхньодніпровському районі від 09.07.2013 року.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, що відповідачем було порушено взяті на себе зобов'язання щодо відпрацювання за направленням протягом не менше трьох років в УПФУ у Верхньодніпровському районі.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд прийшов до висновку, що на час розгляду справи та ухвалення рішення відбулись зміни у законодавстві, якими скасовано норму щодо обов'язковості відпрацювання випускниками вищих навчальних закладів та відшкодування ними вартості навчання (крім осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю). Зазначену постанову прийнято на реалізацію основних положень Закону України "Про вищу освіту".

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду.

Так, ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про освіту» встановлено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Указу Президента України "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" від 23.01.1996 р. № 77/96 особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання, та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Пунктом 3 цього ж Указу постановлено Кабінету Міністрів України затвердити у місячний строк порядок формування державного контракту на підготовку спеціалістів для роботи в державному секторі народного господарства, форму угоди, зазначену в п. 2 цього Указу, умови працевлаштування випускників, які направляються на роботу в державний сектор народного господарства, та порядок відшкодування випускниками до державного бюджету вартості навчання у разі порушення ними умов угоди щодо працевлаштування.

На виконання Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» в редакції Указу президента України від 16.05.1996 року № 343 ст.197 Кодексу Законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.1996 року № 992.

Відповідно до п. 8 Порядку № 922 випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Відповідно до п. 14 Порядку № 922 у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення зі служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавлення військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовнику всі витрати.

Таким чином, правильним та обґрунтованим є висновок суду, що на час укладення договору № 25 від 10.02.2009 року законодавством встановлювався обов'язок студента відпрацювати протягом трьох років після закінчення навчання в установі( організації,підприємстві) з якою укладена відповідна угода. А у випадку відмови від такого відпрацювання - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання.

Але, 15.04.2015 року Кабінетом міністрів України прийнято постанову N 216 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. N 992", відповідно до якої скасовано п. 8 Порядку № 922 працевлаштування випускників вищих навчальних закладів.

Таким чином, вказаним нормативно-правовим актом, скасовано норму щодо обов'язковості відпрацювання випускниками вищих навчальних закладів та відшкодування ними вартості навчання (крім осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю).

Зазначену постанову прийнято на реалізацію основних положень Закону України "Про вищу освіту", та відмінено будь-яку примусовість у працевлаштуванні, а відтоді випускник має вільно обирати місце майбутньої роботи на підприємстві, в організації чи установі будь-якої форми власності. Скасовано також обов'язкове підписання тристоронніх угод, видачу випускникові направлень на роботу та довідок про самостійне працевлаштування.

При цьому, посилання представника позивача, як під час розгляду справи, так і в апеляційній скарзі, на те, що дані зміни поширюються лише на правовідносини, які виникли з моменту прийняття даної постанови та в майбутньому, колегія суддів вважає безпідставними.

Виходячи із загальних засад дії нормативних актів у часі, положень Конституції України, а саме ст.58 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, а її норми - є нормами прямої дії, ч. 2 ст. 5 ЦК України, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що положення Постанови Кабінету Міністрів України № 216 від 15.04.2015 року поширюються на правовідносини, які виникли до її прийняття, оскільки даною постановою скасовується відповідальність випускників вищих навчальних закладів, щодо відшкодування затрат на навчання у випадку відмови від працевлаштування за направленням.

Вказаний висновок суду, доводами апеляційної скарги не спростований, фактично в апеляційній скарзі апелянт посилається на ті ж самі підстави, та норми матеріального права, якими був обґрунтований позов, та які були ретельно перевірені під час розгляду справи судом першої інстанції, про що в рішенні суду зроблені відповідні висгновки.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про задоволення позову.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: