АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловик Плюс» про усунення перешкод у користуванні майном, вселення, встановлення порядку користування та розподіл особового рахунку та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В 2013 році ОСОБА_5 від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа «Житловик плюс» про усунення перешкод в користуванні майном, вселення у квартиру, встановлення порядку користування житлом та розподіл особового рахунку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2011 року № 1-244 є власницею ј частини квартири АДРЕСА_1. Співвласниками решти частин зазначеної квартири є ОСОБА_3, яка має на праві власності ј цієї ж квартири та ОСОБА_6, яка має у власності Ѕ частину квартири.

Квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею - 87, 4 кв. м., в тому числі житловою - 54, 4 м2 (житлові кімнати площею: 21, 5 м2; 20, 7 м2; 12, 2 м2). На частку позивача припадає 22 м2 загальної площі у квартирі, у тому числі 13,6 м2 житлової площі, тому позивач має право зайняти одну з кімнат квартири, а саме кімнату площею 12, 2 м2. Однак, відповідачі з моменту прийняття спадщини по теперішній час чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її майном шляхом недопускання останньої до спірної квартири. Позивач з цього приводу змушена була неодноразово звертатися до правоохоронних органів. З питання викупу відповідачами належної позивачу частки квартири останні не досягли згоди при визначенні її вартості. Позивач позбавлена права користуватись та розпоряджатись своїм майном, а тому просила усунути перешкоди, які чинять відповідачі в користуванні майном шляхом недопускання позивача у квартиру; закріпити за ОСОБА_1 право проживати у кімнаті площею 12, 2 м2 в спірній квартирі; витребувати у відповідачів дублікат ключів від вхідних дверей у квартиру; зобов'язати TOB «Житловик плюс» укласти з ОСОБА_1 окремий договір про надання комунальних послуг та відкрити на її ім'я окремий рахунок по оплаті комунальних послуг на кімнату площею 12, 2 м2; стягнути з відповідачів судові витрати.

11.06.2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги. Просив вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 встановити порядок користування квартирою шляхом виділення позивачу для проживання кімнату площею 12, 2 м2 в зазначеній квартирі; витребувати у відповідачів дублікати ключів від вхідних дверей у квартиру; розподілити особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг в оспорюваний квартирі та відкрити окремий особовий рахунок на ім'я позивача по оплаті комунальних послуг в кімнаті площею 12, 2 м2 у зазначеній вище квартирі та стягнути з відповідачів судові витрати.

Представник відповідачів у судовому засіданні 11.06.2015 року подав зустрічну позовну заяву про припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ОСОБА_3 належить 1/4 а ОСОБА_4 2/4 частини квартири АДРЕСА_2. Дошлюбне прізвище ОСОБА_4 - ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про одруження від 20.08.1999 року № 101347. Відповідачам разом належить 3/4 частини квартири НОМЕР_4 а позивачу ј частина цієї ж квартири. За даними технічного паспорту, квартира складається з трьох жилих кімнат площею 54, 4 кв.м. Частка позивача ОСОБА_1 є незначною, оскільки вона є втричі меншою, ніж частка відповідачів. Спільне володіння та користування зазначеною квартирою неможливе. ОСОБА_1 не проживає і ніколи раніше не проживала в спірній квартирі, тобто має інше житло, а саме АДРЕСА_3, тому припинення права власності на частку у спірній квартирі не завдасть шкоди її інтересам. Просив припинити право ОСОБА_1 на частку квартири АДРЕСА_2 визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частки квартири АДРЕСА_2 визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування вартості 1/8 частки квартири НОМЕР_4 що по АДРЕСА_2 16 158, 13 грн.; стягнути з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування вартості 1/8 частки квартири НОМЕР_4 що по АДРЕСА_2 16 158, 13 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах судові витрати.

У судовому засіданні 26.05.2015 року представник відповідачів подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив припинити право ОСОБА_1 на частку у спільному майні, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частки квартири НОМЕР_4 що по АДРЕСА_2, загальною площею 87, 4 кв.м., житловою площею 54, 4 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частки квартири НОМЕР_4 що по АДРЕСА_2, загальною площею 87, 4 кв.м., житловою площею 54, 4 кв.м.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування вартості 1/8 частки квартири НОМЕР_4 що по АДРЕСА_2 191 875, 00 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування0вапхостіи1/8 частки квартири НОМЕР_4 що по АДРЕСА_2 191 875, 00 гри.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2015 року позов ОСОБА_5 від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Житловик плюс» про усунення перешкод у користуванні майном, вселення, встановлення порядку користування та розподіл особового рахунку - задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 -відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном - зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у доступі ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2

вселити її до квартири АДРЕСА_1

встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 а саме - закріпити за позивачем право проживання у кімнаті, площею 12,2 м2 у зазначеній квартирі, проживання в інших жилих кімнатах закріпити за ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а нежилі приміщення залишити в її, спільному з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, загальному користуванні;

зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надати позивачу дублікати ключів від вхідних дверей у квартиру АДРЕСА_1

зобов'язати ТОВ «Житловик Плюс» укласти з нею договір про надання житлово-комунальних послуг та відкрити на ім'я позивача окремий рахунок з оплати житлово-комунальних послуг у межах площі, закріпленої за позивачем у квартирі АДРЕСА_2

судові витрати покласти на відповідачів.

В скарзі посилалася на те, що рішення є необґрунтованим та незаконним. Суд , встановивши наявність перешкод у користуванні їй квартирою, помилково не задовольнив вимоги в частині усунення цих перешкод, та безпідставно не встановив порядок користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності, щодо користування яким, власники не досягли згоди.

В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 , представник просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Припинити право ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на частку у спільному майні, а саме на ј (одна четверта) частину квартири НОМЕР_4 яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/8 (одна восьма) частки квартири НОМЕР_4 яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 87,4 квадратних метри, житловою площею 54,4 квадратних метрів.

Визнати за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на 1/8 (одна восьма) частки квартири НОМЕР_4 яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 87,4 квадратних метри, житловою площею 54,4 квадратних метрів.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в рахунок відшкодування вартості 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 191 875 (сто дев'яносто одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в рахунок відшкодування вартості 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 191 875 (сто дев'яносто одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах суму судових витрат.

Скарга обґрунтована тим, що суд не надав належної оцінки доказам, наданим сторонами, та не врахував, що відповідачка за зустрічним позовом не спростувала правильність наданого висновку про оцінку квартири, а тому суд безпідставно не припинив її право власності на її частку в квартирі, яка є незначною, зі сплатою їй грошової компенсації за наданим суду висновком, щодо оцінки квартири, яка була внесена на депозит суду.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представники сторін підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг своїх опонентів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони у справі є співвласниками квартири НОМЕР_4 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За даними свідоцтва про право власності на житло виданого 22.01.1998 року заводом «Радар» квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та членам її сім»ї ОСОБА_7 в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.100).

За даними свідоцтв про право на спадщину за законом виданих державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 03.03. та 15.03.2011 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на підставі ст. 1261 ЦК України успадкували після смерті ОСОБА_8 по ј частці квартири АДРЕСА_1 (а.с.8, 99).

Як видно зі змісту копії свідоцтва про одруження ОСОБА_10 та ОСОБА_7, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району міста Києва 20.08.1999 року, співвласник ОСОБА_7 після одруження прізвище «ОСОБА_7» змінила на «ОСОБА_7» (а.с. 103).

Тобто судом було встановлено, що квартира перебуває у спільній частковій власності сторін по справі.

За даними технічного паспорту виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, виготовленого станом на 18.01.2011 року, квартира АДРЕСА_1 розташована на 9 поверсі 14 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 54, 4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 20, 7 кв.м., 2-а кімната 12, 2 кв.м., 3-я кімната 21,5 кв.м., кухні площею 9, 6 кв.м., вбиральні (поєднаної) 5, 5 кв.м., коридору 9, 8 кв.м., кладової 2, 1 кв.м. Квартира обладнана лоджією 6, 0 кв.м. Загальна площа квартири 87, 4 кв.м. (а.с. 106-107).

Отже, частки житлової площі, у зазначеній вище квартирі, співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 становлять по 13,6 кв.м., а частка ОСОБА_4 -27,2 кв.м.

Судом встановлено, що між співвласниками квартири АДРЕСА_1 не досягнуто домовленості про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, між останніми склалися неприязні відносини, мали місце конфлікти у зв'язку з чим ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів, також судом було встановлено, що сторони не досягли згоди, щодо розміру грошової компенсації за частку у спільному майні.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на підтвердження своїх вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на належну їй 1/4 частку квартири, внесли на депозитний рахунок суду по 191 875, 00 грн. для сплати ОСОБА_1 вартості її ж майна, яка була визначена в розмірі 383 750, 00 грн. за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи експертами Київського НДІСЕ.

Як видно зі змісту висновку експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеного 12.11.2014 року № 8920/14-42, квартира АДРЕСА_1 є неподільною, оскільки поділ квартири в натурі на дві окремі ізольовані житлові квартири, у відповідності до вимог нормативних документів, не можливий. Ринкова вартість 1/4 частини квартири НОМЕР_4 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 383 750, 00 грн. (а.с.147-164).

Надаючи оцінку вказаному висновку, суд встановив, що при проведенні дослідження за питанням, яка ринкова/дійсна вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на дату оцінки 05.11.2014 року експерт брав за основу курс Української гривні до долара США за даними НБУ - 13, 497 грн/дол. США.

Оскільки розгляд справи продовжувався ще на протязі року, суд встановив, що припинення права власності ОСОБА_1 на ј частину квартири, зі сплатою їй грошової компенсації в розмірі, визначеному за висновком, який складався в 2014 році, та з урахуванням знецінення грошової одиниці України за вказаний період, завдасть їй істотної шкоди, а тому суд відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як він відповідає вимогам закону та встановленим судом обставинам.

Доводи апеляційної скарги представників відповідачів, щодо надання судом не належної оцінки доказам є безпідставні, оскільки суд вказану оцінку в рішенні надав, та дійшов до обґрунтованого висновку, що за ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Оскілки, оцінка частки, яку просили припинити , здійснювалась експертом на основі курсу Української гривні до долара США, який існував в 2014 році та суттєво змінився до вересня 2015 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо не внесення позивачами за зустрічним позовом на депозит суду грошової суми, яка б відповідала ринковій вартості майна, право на яке вони просили припинити.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України суд не мав права постановляти рішення про припинення права власності.

Суд також вірно встановив, що позивачу ОСОБА_1 вчиняються перешкоди в користуванні спірною квартирою, яка не допускається до кватири, що підтверджується зверненнями останньої до правоохоронних органів.

Наявність перешкод, жодним чином не була спростована відповідачами. Які визнавали, що ОСОБА_1 не має ключів від спірної квартири.

За таких обставин, суд безпідставно не задовольнив вимоги ОСОБА_1 про усунення їй, власнику 1/4 частини квартири перешкоди в користуванні її власністю шляхом зобов'язання відповідачів надати їй ключі від спірної квартири .

Та обставини, що судом було постановлено рішення про вселення позивача до спірної квартири, не позбавляє останню захистити свої права іще одним способом, а саме шляхом зобов'язання відповідачів вчинити дії, щодо надання їй доступу до її майна, шляхом надання ключів.

Оскільки це два різні способи захисту порушеного права, визначені ст.16 ЦК України, суд, з урахуванням доведеності позовних вимог в частині вчинення перешкод відповідачами у користуванні квартирою позивачу, повинен був задовольнити вказані вимоги.

Крім того, відмовляючи в задоволенні вимог про встановлення порядку користування квартирою, суд зробив висновки, які не відповідають встановленим судом обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності.

За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Суд першої інстанції помилково вказані норми права не застосував та не врахував, що сторони не досягли згоди щодо порядку користування спірною квартирою, в якій є окрема кімната, яка за своєю площею відповідає частці позивача, який просив виділити вказану кімнату їй в користування.

Посилання суду на те, що виділенням позивачу в користування кімнати, площею 12, 2 кв.м., будуть порушені права інших співвласників та неповнолітніх дітей, між якими склався інший порядок користування квартирою є безпідставні.

Так, суд не врахував, що позивач ОСОБА_1 не користувалась спірною квартирою, через вчинення перешкод з боку відповідачів. Відповідно між ОСОБА_1 та іншими співвласниками жодний порядок користування квартирою не встановлювався.

Неповнолітні діти не мають права власності на спірну квартиру, а тому відповідно вони мають право користуватись лише тією житловою площею, яка належить їх матері.

Оскільки в квартирі три кімнати, і позивач попросила виділити їй в користування кімнату, площею, яка менша ніж та площа, що припадає на її частку, у суду не було законних підстав для відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Відмовляючи у встановленні конкретного порядку користування квартирою, суд фактично вселив позивача до квартири , проте не визначив, якою частиною квартири і в якому порядку співвласники будуть нею користуватись, тобто не вирішив спір, який виник між сторонами.

Та обставина, що позивач має у власності іще одну квартиру, не позбавляє її права визначити порядок користування в іншій квартирі, в якій їй належить частка на праві власності.

Власник не може бути позбавлений права користуватись своїм майном і має право на захист своїх прав в суді.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позивачу вимог про встановлення порядку користування , також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог. У користування ОСОБА_1 необхідно виділити житлову кімнату площею 12,2 кв. м., а в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дві житлові кімнати площею 21,5 кв.м. та 20, 7 кв.м. Приміщення загального користування залишити у спільному користуванні співвласників.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «Житловик плюс» укласти з нею окремий договір про надання послуг є передчасними і обґрунтовано не були задоволені судом.

Оскілки конкретний порядок користування квартирою, встановлюється лише даним судовим рішенням, і позивачка ще не зверталась до компетентних органів з заявою про укладення з нею окремого договору, у суду відсутні підстави вважати, що вказаними органами порушені її права, а відповідно і зобов'язувати їх вчиняти певні дії.

Рішення суду в частині вселення ОСОБА_1 до спірної квартири, а також в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про припинення права власності постановлено без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні, передбачені законом підстави для його скасування в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов'язання вчинити дії, а також в частині встановлення порядку користування квартирою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні ј частиною АДРЕСА_1 зобов'язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 дублікати ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1

Встановити порядок користування цією квартирою.

Виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 12,2 кв.м., виділити у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користування дві житлові кімнати площею 21,5 кв.м. та 20, 7 кв.м. Приміщення загального користування залишити у спільному користуванні співвласників.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: