09 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Лях М.Ю.,
при секретарі Холявка Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
В вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Київського районного суду м. Харкова з вимогою визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником квартири за адресою: м. Харків. АДРЕСА_2. Вказана квартира належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 06.12.1996 року та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого АТ «Житлобуд-2» на підставі розпорядження № 20 від 13.02.1994 року. Позивач зазначає, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2, яка була 11.03.1999 року зареєстрована у його квартирі як член сімї. Шлюб розірвано 03.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 26.07.2006 року. Від вказаного шлюбу позивач має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також була зареєстрована за вказаною адресою з 14.09.2005 року. Позивач з 2008 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, яка також з 17.12.2008 року зареєстрована за цією адресою разом зі своєю донькою від першого шлюбу та сином ОСОБА_5, 09.05.2010 року. Зазначає, що з грудня 2008 року його колишня дружина ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 виїхали з квартири АДРЕСА_3, з цього часу позивач проживав у зазначеній квартирі з новою сімєю. Зазначає, відповідачі вийшли заміж, мають свої родини, проживають в інших місцях, змінили прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_2, ОСОБА_5 на ОСОБА_3. Позивач як власник квартири несе самостійні витрати, повязані з утримання своєї квартири, відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї ОСОБА_1 та не проживає з ним разом, а донька ОСОБА_3 не проживає разом з ОСОБА_1 та не користується належною його квартирою близько 7 років, а тому відповідачі втратили право користування квартирою № 63 в буд. № 10 по вул. Академіка Вальтера в м. Харкові. У звязку з чим вимушена звернутися до суду з позовною заявою.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, була належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляли, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 06.12.1996 року. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 15.02.1994 року вбачається, що АТ «Житлобуд-2» посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 дійсно належить ОСОБА_8 та ОСОБА_1, квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Норми статей 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 292 від 03.06.2005 року.
Зі змісту довідки форми А дільниці № 19 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 змінила прізвище на ОСОБА_2.
Зі змісту довідки форми А дільниці № 19 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище на ОСОБА_3.
Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно довідки дільниці № 19 КП «Жилкомсервіс» № 737 від 21.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_10, дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за вказаною адресою зареєстровано: з 17.03.1999 року - ОСОБА_2 (інший родич), з 14.09.2005 року ОСОБА_3 (дочка), з 17.12.2008 року ОСОБА_11 (дружина), з 17.12.2008 року ОСОБА_4 (інший родич), з 25.06.2010 року ОСОБА_5 (син).
Згідно копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_5, народився 09.05.2010 року, його батьками є: ОСОБА_1, ОСОБА_12
Зі змісту акту від 10.08.2015 року складеного сусідами позивача за участю ОСОБА_13, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_14, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_15, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 з грудня 2008 року не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 та їх особисті речі в квартирі відсутні. У вказаній квартири з грудня 2008 року проживають: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12.
Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.85 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89 р., № 13 від 25.12.92 р., № 15 від 25.05.98 р.), у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.
Згідно зі статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими що відповідають вимогам чинного законодавства України.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
На підставі наведеного, керуючись статтями 71, 72, 116, 132, 156 Житлового кодексу України, статтями 16, 383 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 11, 60, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування квартирою № 63 в будинку № 10 по вулиці Академіка Вальтера в місті Харкові.
Відповідачам, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях