Провадження № 2/752/5394/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.11.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря Безверхої Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1Г

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні, суд -

Встановив

В серпні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача додаткову заробітну плату у розмірі 36 660 грн. та середній заробіток за час затримки виплати при звільненні у розмірі 62 071 грн.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що 01 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого позивача було прийнято на роботу на посаду начальника Управління з підбору та розвитку персоналу Департаменту персоналу. Розмір заробітної плати узгоджено сторонами у розмірі 12 220 грн. Крім заробітної плати сторонами було узгоджено додаткову заробітну плату у розмірі 36 660 грн., яка повинна бути нарахована та виплачена 21.11.2014 року. 19.03.2015 року позивача було звільнено із займаної посаду у звязку зі скороченням штату працівників, однак при звільненні не виплачено додаткову заробітну плату, тому позивач посилаючись на правові підстави статті 116 КзПП України просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказував, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та вищевказаний договір від 01.10.2014 року є нікчемним в силу ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що позивачу було надіслано повідомлення про нікчемність правочину.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КзПП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено трудовий договір відповідно до п. 1.1 якого, ОСОБА_3 приймається на роботу до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_4» на посаду начальника Управління з підбору та розвитку персоналу Департаменту персоналу та праці.

Пунктом 4.1 даного передбачено, що за виконання обовязків за цим договором Працівникові встановлюється та виплачується щомісячно, в порядку, встановленому внутрішніми документами Роботодавця, заробітна плата в національній валюті України у розмірі 12 220 грн.

Крім того, п. 4.2 цього договору визначено, що працівнику повинно бути нарахована та виплачена 21 листопада 2014 року додаткова заробітна плата в розмірі 36660 грн.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнського акціонерного банку» № 90-п від 17.03.2015 року, ОСОБА_3 з 19 березня 2015 року звільнено із займаної посади у звязку зі скорочення штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З довідки Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» від 19.03.2015 року вбачається, що позивачу виплачувалась тільки заробітна плата та компенсацію за 47 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Постановою правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_4» віднесено до категорії неплатоспроможних.

У подальшому, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123, яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 з 24.11.2014 року повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5.

З повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про нікчемність правочину (договору) № 11/2-41609 від 30.10.2015 року, вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повідомляє про нікчемність вищевказаного трудового договору.

Крім того, за змістом 6.3 зазначеного трудового договору, Цей договір припиняється за згодою сторін та з інших підстав, що передбачені законодавством України.

З моменту призначення уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації з 24.11.2014 року і по день звільнення позивача 19.03.2015 року відповідачем визнавались умови вищевказаного трудового договору і навіть виплачувалась заробітна плата визначена п. 4.2 цього договору.

Отже, за вказаним договором наступили правові наслідки і вже після його припинення та звернення позивача із позовом до суду уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації порушено питання про нікчемність правочину.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У звязку з чим, суд вважає, що вищевказаний трудовий договорі не можна вважати нікчемним правочином.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у передбачені строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, розглянувши цивільну справу, повно та всебічно зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими частково обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» () на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування:

-додаткової заробітної плати у розмірі 36660 грн.

-середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62071 грн., а всього 98731 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» () на користь держави судовий збір у розмірі 1480 грн. 96 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя