Номер провадження: 22-ц/785/1427/15
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюк А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за користування коштами, посилаючись на те, що 28.01.2013 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США із сплатою 5% щомісячно за користування ними, та зобов'язався повернути їх в строк до 01 травня 2013 року, однак відповідач своє зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тому він вимушений звернутися до суду. Остаточно просив стягнути борг в розмірі 8465 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2014 року становить 88820 грн., та судовий зір у розмірі 894,75 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.06.2014 року задоволено позов ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 8465 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2014 року становить 88820 грн. та судові витрати в сумі 894,75 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.08.2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 25.06.2014 року залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 кошти в розмірі 5000 доларів США, строком до 01.05.2013 року, зобов'язавшись сплатити ОСОБА_3 5% щомісячно за користування грошовими коштами, про що видав розписку 28.01.2013 року (а.с.5).

За розрахунком боргу стягненню підлягають 88820 гривень, що еквівалентно 8465 доларів США станом на 26.03.2014 року, з яких 3465 доларів США є процентами за користування грошима (а.с.35).

Борг відповідачем не погашено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, і його невиконання дає підстави для стягнення боргу в судовому порядку.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, відповідає фактичним обставинам справи і доводи апеляційної скарги правильність висновку суду не спростовують.

Так, факт отримання коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_3 у зазначеній сумі, так само як і зміст зобов'язання, умови про виплату процентів у зазначеній сумі не оспорювалось відповідачем під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За доводами апеляційної скарги незаконність рішення суду полягала в порушенні норм процесуального права, зокрема, розгляді справи за відсутності відповідача належним чином не повідомленого про час та місце розгляду справи, і, як наслідок, не з'ясування судом факту повернення боргу в повному обсязі, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 25.05.2014 року та поясненням свідка ОСОБА_4

На перевірку доводів апеляційної скарги апеляційним судом був допитаний свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що саме вона передавала кошти ОСОБА_3 в повернення боргу ОСОБА_2 та отримала від нього розписку 25.05.2014 року.

Крім того, у справі була призначена судово - почеркознавча експертиза для з'ясування факту підписання розписки ОСОБА_3, представник якого категорично заперечувала факт підписання та повернення боргу.

За висновком судово - почеркознавчої експертизи від 08.10.2015 року (а.с.173-177) підпис від імені ОСОБА_3 про отримання коштів в рахунок погашення боргу за договором позики від 25.01.2013 року виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Відповідно до ст.545 ЦК прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Встановлено, що оригінал розписки ОСОБА_2 про отримання коштів у борг знаходиться у кредитора ОСОБА_3, і змістовних та переконливих доводів з приводу того, чому оригінал не був витребуваний у ОСОБА_3 у разі погашення боргу, або чому ОСОБА_2 не затримав виконання у разі відмови повернути розписку, в судовому засіданні не надано.

Таким чином, в порядку правил, передбачених ст.545 ЦК, факт виконання зобов'язання ОСОБА_5 не підтверджений.

В свою чергу, висновок експертизи підтвердив те, що підпис на розписці про повернення боргу не належить ОСОБА_3, а сама розписка викладена друкованими літерами, що виключає ідентифікацію особи, яка її склала, а тому немає підстав вважати її доказом на підтвердження факту повернення ОСОБА_2 коштів ОСОБА_3

Відповідно до ч.2ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між сторонами виникли зобов'язання із договору позики, який був підтверджений розпискою, відтак допустимим доказом у таких відносинах має бути письмовий доказ на підтвердження повернення коштів, або наявність оригіналу розписки у боржника, а тому покази свідка про повернення боргу допустимим доказом вважатися не можуть.

Більш того, показання свідка спростовані висновком експертизи, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

Щодо зауважень представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 відносно неможливості вважати висновок експерта доказом та необхідність виключення його з засобів доказування, то колегія суддів виходить з наступного.

За доводами представника ОСОБА_6 через наявність в матеріалах справи листа суду від 12.03.2015 року на адресу ОНДІСЕ у відповідь на клопотання експерта (а.с.122) про посвідчення суддею та приєднання до матеріалів справи матеріалів для дослідження, встановити що було предметом дослідження експерта неможливо, оскільки всупереч викладеному у листі оригінал розписки від 25.05.2014 року (на а.с.101) не посвідчений суддею, крім того, на ньому розміщений незрозумілий штамп ОНДІСЕ.

Крім того, висновок експерта не містить порівняльної таблиці, що є обов'язковим у такого роду дослідженнях, і виключає можливість вважати його доказом.

Водночас лист на адресу ОНДІСЕ від 12.03.2015 року був обумовлений клопотанням експерта про уточнення назви документа та аркуша справи, на якому розташований документ для дослідження, а також наданням додаткових зразків для проведення дослідження.

На виконання вимог експерта провадження у справі відновлювалось, справа призначалася до розгляду, сторони викликалися в судове засідання, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.135,136,137), і в судовому засіданні шляхом постановлення ухвали було вирішено питання про призначення у справі експертизи, а предметом дослідження визначено розписку від 25.05.2014 року про повернення 89000 гривень ОСОБА_3, яка розташована на а.с.101 цивільної справи.

Таким чином, жодні сумніви з приводу того, що було визначено предметом дослідження виключаються, і ОСОБА_2 і його представник не були позбавлені процесуальної можливості подати будь - які заперечення з приводу предмету дослідження під час судового засідання, якби забажали скористатися таким правом.

В подальшому в висновку експертизи однозначно визначено, що предметом дослідження був документ, датований 25.05.2014 року, друковані записи якого починаються та закінчуються словами: «Я, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав…»-«…в рахунок погашення боргу за договором позики від 25.01.2013 року. 25.05.2014 року ОСОБА_3», розташований на аркуші справи 101.

При цьому в матеріалах справи відсутній жодний інший оригінал документу про повернення боргу, окрім наданого ОСОБА_2 та представником в судовому засіданні, розташований на а.с.101, а на аркуші справи 76 розташована його ксерокопія, яка була долучена ним же до апеляційної скарги і посвідчена суддею як копія під час звірки із оригіналом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_6 взагалі не міг визначитися з приводу того, що могло бути предметом дослідження експертом за умов відсутності в матеріалах справи іншого оригіналу документа, окрім наданого ними на підтвердження доводів апеляційної скарги, в той час як ОСОБА_2 чітко зазначив, що на а.с.101 в матеріалах справи знаходиться саме та розписка про повернення коштів від 25.04.2014 року, яку вони надали на підтвердження факту повернення боргу.

Зважаючи на викладене, на підставі таких доводів вважати висновок експертизи неналежним та недопустимим доказом неможливо.

Відповідно до ст.150 ЦПК якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту.

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові.

Право на заявлення клопотання про призначення експертизи в зв'язку з невизнанням її висновків та претензіями до якості в порядку ч.4ст.10 ЦПК було роз'яснено ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_6, але вони відмовилися від такого, так само як і від виклику експерта в судове засідання.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

При цьому сам висновок експерта є повним та зрозумілим, а тому за недоведення протилежного правові підстави виключити його з числа доказів відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_2 без належного повідомлення не відповідають матеріалам справи, оскільки факт направлення судової повістки на адресу ОСОБА_2 та отримання її завчасно 23.05.2014 року особою за прізвищем ОСОБА_2 підтверджується рекомендованим повідомленням в матеріалах справи (а.с.43), а також заявою ОСОБА_2 на адресу суду про відкладення розгляду справи в зв'язку з його несвоєчасним повідомленням родичкою про наявність судової повістки про виклик до суду (а.с.48).

Таким чином, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, а щодо невизнання причин його неявки поважними судом, то підставою для скасування рішення суду і ухвалення протилежного такі обставини бути не можуть, оскільки відповідно до ч.3ст.309 ЦПК порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

По суті справу вирішено правильно, доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи були перевірені судом апеляційної інстанції і не знайшли підтвердження, відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районний суд м.Одеси від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: