Справа № 307/917/15-ц
Провадження № 2/307/761/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І при секретарі Ком'яті Н.І.,. розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Тячівської районної держаної нотаріальної контори про визнання права власності

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 пред'явила позов в суд про визнання за ним права власності на будинок АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 яка була власником житлового будинку АДРЕСА_1. Після своєї смерті вона залишила заповіт за яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 яка проживає в Краснодарському краю Росії і яка не прийняла спадщину. Після смерті ОСОБА_3 його батьки разом з ним вселились в будинок ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_2 та стали проживати у вказаному будинку. Тобто з 2005 року він проживає та користується вказаним будинком , робить ремонт , обслуговує будинок та користується земельною ділянкою.

Просить суд визнати за ним право власності на будинок ; АДРЕСА_1 за на бувалою давністю.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась а надіслала телеграму в якій просить справу розглядати у її відсутності , проти позову не заперечує.

Представник Тячівської держаної нотаріальної контори надіслав заяву про слухання справи у їх відсутності.

Відповідно до ст.. 197 ЦПК України Суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд вважає що позов слід задовольнити

Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З 2005 року позивач по справі проживав разом з батьками у житловому будинку АДРЕСА_1 що належав ОСОБА_3 доглядав за будинком.

Відповідно до довідки № 79 від 23 лютого 2015 року виданої Тереблянською сільською радою Відповідно до по господарських книг будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до заповіту від 15 грудня 2014 року ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_2.

ОСОБА_2 не прийняла спадщину, та не заперечує проти визнання права власності за набувалою давністю за ОСОБА_1 який по сьогоднішній день після смерті продовжує проживати у зазначеному будинку, сплачує комунальні послуги.

Весь цей період часу, тобто більше 10 (десяти) років, позивач належним чином, сумлінно, безперервно, без наявності будь-яких договорів: оренди, безоплатного користування, зберігання, володіє та відкрито користується даним майном.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. ; При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Суд має виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач в суді довів, про добросовісність володіння - без умислу причинити шкоду іншій особі, безперервність, відкритість володіння - дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок, давність володіння - безперервність володіння, проживання і користування будинком.

Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 212-215, 223 ЦПК

ст.ст. 60, 328, 344, 392 ЦК України, суд -

РІШИВ

Позов задовольнити повністю

Визнати право власності в цілому на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

На рішення може бути подана апеляція в судову палату по цивільним справам апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з моменту проголошення, через Тячівський районний суд, а сторонам які брали участь в розгляді справи але не були присутні під час проголошення рішення у той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Тячівського районного суду. В.І.Мельник