Справа № 145/130/15-ц Провадження № 22-ц/772/2993/2015Головуючий в суді першої інстанції Ратушняк І. О.
Категорія 32Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючого : Медяного В.М.,

суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тиврівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Тиврівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Відділу освіти Тиврівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.03.2015 року неналежного відповідача - Відділ освіти Тиврівської районної державної адміністрації замінено належним відповідачем - Тиврівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів ( а.с. 64).

Позивач у своєму позові посилається на те, що 10 грудня 2014 року о 15 год. в загальноосвітній школі І- III ступеня смт. Тиврів на уроці трудового навчання між учнями 6 класу її сином ОСОБА_5, 2002 року народження та ОСОБА_6, 2001 року народження, виникла суперечка, під час якої ОСОБА_6 наніс удар в область голови її сина. Дана подія сталася в присутності учнів 6-А та 6-Б класів, а також вчителя трудового навчання ОСОБА_7.

З 11 грудня 2014 року по 24 грудня 2014 року її син перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Вінницької обласної клінічної дитячої лікарні, внаслідок чого вона понесла матеріальні витрати.

Позивач вважає, що відповідачі зобов'язані відшкодувати завдану їх матеріальну та моральну шкоду в рівних частках, проте, відмовляються від добровільного її відшкодування, тому змушена була звернутися до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідачів на її користь 2400 грн. 42 коп. на відшкодування майнової шкоди та 5000 гривень моральної шкоди в рівних частках, а також всі понесені нею судові витрати.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 800 грн. на відшкодування майнової шкоди та 1000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати у сумі 274,46 грн., всього 2074,46 грн. 46 коп.

Стягнуто з Тиврівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на користь ОСОБА_2 1600 грн. 42 коп. на відшкодування майнової шкоди та 2000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати у сумі 553,20 грн., а всього 4153,62 грн. 62 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач Тиврівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до неї скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити та стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до нього скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника, відповідача у справі Тиврівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_8 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Скаржник, відповідач у справі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_10 апеляційні скарги не визнала та заперечила проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, що з'явилася до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 10 грудня 2014 року о 15 год. в загальноосвітній школі I-III ступеня смт. Тиврова на уроці трудового навчання в присутності учнів 6-А та 6-Б класів, а також вчителя трудового навчання ОСОБА_7, під час суперечки учень ОСОБА_6, 2001 року народження, наніс удар в область голови ОСОБА_5, 2002 року народження.

15 грудня 2014 року комісією ЗОШ складено Акт № 1 про нещасний випадок, що стався з учнем 6 класу Тиврівської ЗОШ І-III ступенів ОСОБА_5

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що внаслідок нанесеного удару ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої ЧМТ, струсу головного мозку, гематоми повік правого ока, ангіоспазму сітківки обох очей.

В Тиврівській ЦРЛ ОСОБА_5 надано первинну медичну допомогу.

В подальшому, з 11 грудня 2014 року по 24 грудня 2014 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Вінницької обласної клінічної дитячої лікарні.

Встановлено, що внаслідок протиправних дій малолітнього ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_2 завдана як матеріальна так і моральна шкода.

Так зокрема, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 14757 ОСОБА_5 призначалися медикаменти, які його мати ОСОБА_2 купувала за власний рахунок.

Загальна сума понесених позивачем витрат на лікування сина становить 2905 грн. 98 коп., що підтверджується чеками і накладними на медикаменти.

Відповідач ОСОБА_4 добровільно надав ОСОБА_2 800 грн., що нею не заперечується, а тому загальна суму витрат на придбання медикаментів, лікування та обстеження її сина становить 2105 грн. 98 коп.

Також, крім витрат на лікування, до майнової шкоди завданої позивачу належать витрати на проїзд до лікарні з смт. Тиврів у м. Вінницю і назад, на які вона витратила 242 грн. 44 коп., а також понесла транспортні витрати по місту в сумі 52 грн.

Таким чином, встановлено, що позивач понесла майнові витрати на лікування сина та транспортні витрати на загальну суму 2400 грн. 42 коп.

Крім цього, встановлено, що протиправними діями малолітнього ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_2 завдано також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона перенесла моральні страждання через ушкодження здоров'я її сина, який тривалий час перебував на лікуванні в м. Вінниці, вона хвилювалася за стан його здоров'я, бачила, як він страждає та переносить фізичний біль. Крім сина ОСОБА_5, у позивача ОСОБА_2 на утриманні перебуває ще двоє дітей, меншій дитині з яких тільки два роки, яку вона змушена була залишати, щоб перебувати в лікарні разом із сином ОСОБА_5, що задало їй ще більших моральних страждань, яку позивач оцінила в 5000 гривень.

Суд першої інстанції, враховуючи викладене, а також характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди та часткове задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що шкода, завдана малолітнім ОСОБА_6 підлягає стягненню з відповідачів, так як завдана як з вини батьків, так і з вини навчального закладу, ними не доведено, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення ними виховання та нагляду за малолітньою особою.

Місцевий суд вважав безпідставними посилання відповідача ОСОБА_4 на довідку Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області №563 від 16.02.2015 р. про те, що він не притягувався до адміністративної відповідальності у зв'язку із неналежним виконанням своїх батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_6 та довідку Тиврівської селищної ради №585 від 16.02.2015 р. про те, що компрометуючих матеріалів на ОСОБА_4 у виконкомі немає та акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_6, оскільки вони не доводять в повному обсязі того, що заподіяна шкода не є наслідком несумлінного здійснення батьками виховання та нагляду за малолітнім сином.

Судом встановлено, що вина навчального закладу полягає в тому, що під час перебування під наглядом педагога Тиврівської загальноосвітньої школи І- III ступеня вчителя трудового навчання ОСОБА_7 під час уроку малолітній ОСОБА_6 завдав шкоди малолітньому ОСОБА_5, підтверджується складеним 15.12.2014 року Актом № 1 про нещасний випадок та висновком комісії департаменту освіти і науки Вінницької облдержадміністрації, відповідно до якого встановлено, що вчителем трудового навчання ОСОБА_7 було порушено п.3.4. Посадової інструкції учителя, затвердженої директором ЗОШ І-ІІІ ступенів смт Тиврів ОСОБА_12 01.09.2010 року; п.4.6.1. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 р. №563, та Наказом по ЗОШ І-ІІІ ступенів смт. Тиврів від 15.01.2015 р. №2/вдс, внаслідок чого вчителю трудового навчання ОСОБА_7 винесено догану.

При визначенні частки у відшкодуванні шкоди відповідачами судом першої інстанції враховано те, що батько малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_4 передав позивачу ОСОБА_2 у перший день лікування її сина 800 грн. та придбаний ними лікарський препарат «Мексіприн», який призначався ОСОБА_5 в період з 16.12.2014 р. по 24.12.2014 року та з 25.12. 2014 р. протягом 16 днів.

При цьому, враховано також і те, що відповідач Тиврівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів під час перебування ОСОБА_5 на лікуванні не цікавилися його станом здоров'я та не приймала участі у витратах на його лікування.

Встановлено судом також, що ОСОБА_2 понесла судові витрати на юридичну допомогу у сумі 900 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн., які судом відповідно до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши норм процесуального права, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення даного позову.

Посилання в апеляційних скаргах на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами, що 10 грудня 2014 року о 15 год. в загальноосвітній школі I- III ступеня смт. Тиврова на уроці трудового навчання в присутності учнів 6-А та 6-Б класів, а також вчителя трудового навчання ОСОБА_7, під час суперечки учень школи ОСОБА_6, 2001 року народження, наніс удар в область голови учню ОСОБА_5, 2002 року народження. Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої ЧМТ, струсу мозку, гематоми повік правого ока, ангіоспазму сітківки обох очей.

15 грудня 2014 року комісією складено Акт № 1 про нещасний випадок, що стався з учнем 6 класу Тиврівської ЗОШ І -III ступенів ОСОБА_5

З 11 грудня 2014 року по 24 грудня 2014 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Вінницької обласної клінічної дитячої лікарні.

Встановлено, що внаслідок протиправних дій малолітнього ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_2 завдана матеріальна та моральна шкода.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1199 ЦК України визначено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Частина 1 ст. 22 Закону України "Про загальну середню освіту" передбачає, що загальноосвітній навчальний заклад забезпечує безпечні та нешкідливі умови навчання, режим роботи, умови для фізичного розвитку та зміцнення здоров'я, формує гігієнічні навички та засади здорового способу життя учнів (вихованців).

Відповідно до ч. 1 статті 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідно до ч.2 статті 1178 ЦК України, якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до ч.4 статті 1178 ЦК України, якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Таким чином суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів у справі на користь позивача коштів у відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_2 не вірно обрала спосіб захисту, оскільки пред'явила позов лише до одного із батьків малолітнього ОСОБА_6, 2001 р.н. - батька ОСОБА_4 Адже, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позивач ОСОБА_2 саме таким чином на власний розсуд розпорядилася своїми правами щодо предмета спору, пред'явивши позов до одного із батьків малолітнього та до навчального закладу.

Факт заподіяння в приміщенні школи на уроці трудового навчання малолітній особі ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, що сталися через неналежну поведінку малолітнього ОСОБА_6 без належного контролю як школи так і батьків, свідчить про неналежне виконання батьками обов'язку виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, встановленого ч. 1 ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Твердження, викладені в апеляційній скарзі навчального закладу про те, що суд необґрунтовано стягнув заподіяну ОСОБА_2 шкоду з Тиврівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, оскільки її вини в цьому немає, не можна визнати підставними, так як вони суперечать матеріалам справи, в тому числі Статуту школи, Правилам внутрішнього трудового розпорядку для працівників школи та його Додаткам, посадовій інструкції класного керівника.

У відповідності до Статуту школи учні мають право на безпечні і нешкідливі умови навчання, виховання та інші права, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до п.4.6.5 „Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти", затвердженого наказом міністерства освіти і науки України від 01 серпня 2001р. №563, вчитель зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням учнями правил (інструкцій) з безпеки.

Згідно вимог ст. 26 Закону України „Про освіту" від 23 травня 1991р. та ст. 22 Закону України „Про загальну середню освіту" від 13 травня 1999 р., загальноосвітній навчальний заклад забезпечує безпечні та нешкідливі умови навчання, режим роботи, умови для фізичного розвитку та зміцнення здоров'я, формує гігієнічні навички та засади здорового способу життя учнів (вихованців).

Встановлено, що 11.12.2014 року відбулося позачергове засідання Комісії соціально-психологічного супроводу, на якому було заслухано питання щодо порушення Статуту школи та правил поведінки учня 6-А класу ОСОБА_4. Комісією зокрема було встановлено, що вчителем трудового навчання ОСОБА_7 було порушено п.3.4. Посадової інструкції учителя, затвердженої директором ЗОШ І-ІІІ ступенів смт. Тиврів ОСОБА_12 01.09.2010 року; п.4.6.1. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 р. №563, та Наказом по ЗОШ І-ІІІ ступенів смт. Тиврів від 15.01.2015 р. №2/вдс, внаслідок чого вчителю трудового навчання ОСОБА_7 винесено догану.

Інші доводи апеляційних скарг відповідачів, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими. Відповідачі саме таким чином намагаються ухилитися від відшкодування завданої позивачу з їх вини матеріальної та моральної шкоди. Рішення суду прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Тиврівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді :підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний