печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Бабіч В.С.,

за участі: представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь кошти від продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, отримані за договором купівлі-продажу від 30 вересня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та імені позивача, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_7 з іншого боку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., в сумі 207 290 грн. 20 коп.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяних збитків кошти у сумі 396 841 грн. 29 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому належала на праві спільної часткової власності 1/5 частина квартири АДРЕСА_1. Інші 4/5 частини належали ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 06 червня 2011 року його було примусово госпіталізовано до закритого відділення приватного центру лікування залежностей «Ренесанс», де його змусили приймати сильнодіючі лікарські препарати. 21 вересня 2011 року співробітниками центру його було доставлено у м. Бровари, де він підписав довіреність на ім'я матері, як вважав позивач, на представлення інтересів під час його перебування у клініці. Після виписки з клініки ОСОБА_3 дізнався, що належна йому 1/5 частина квартири була продана, однак відповідач кошти за продану частку, яка належала позивачу, останньому не повернула.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з питань, пов'язаних з продажем 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

30 вересня 2011 року між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з однієї сторони, та ОСОБА_7 з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Лазарєвої В.П., довіреність, посвідчена від імені ОСОБА_3 21 вересня 2011 року, не скасовувалася, повідомлення про скасування даної довіреності на ім'я ОСОБА_4 не направлялося.

Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, презюмується, що довіреність на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна вважається правомірною, якщо вона особисто підписана особою, яка цю довіреність видає, нотаріально посвідчена, при цьому свідченням волевиявлення вважається саме підпис на дорученні, а у випадку заперечення власного волевиявлення на видачу довіреності особа повинна довести, що цей правочин вчинено у неналежній формі, без додержання вимог щодо форми довіреності.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів ОСОБА_3 зазначає, що продаж квартири було здійснено без його відома. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач видав на ім'я своєї матері довіреність, якою уповноважив останню вчинити дії, пов'язані з продажем належної йому частини квартири. Довіреність є чинною, позивачем не скасовувалася, в судовому порядку не оспорювалася, а, відтак, ОСОБА_4 правомірно відчужила належну позивачу частку у квартирі. Договір купівлі-продажу також є чинним та недійсним не визнавався.

Суд не бере до уваги посилання позивача на його примусову госпіталізацію 06 червня 2011 року до закритого відділення приватного центру лікування залежностей «Ренесанс», де, як він стверджує, його змусили приймати сильнодіючі лікарські препарати, оскільки вказане спростовується зазначеним вище, а також відповідю на адвокатський запит Міністерства охорони здоров»я України від 12.08.2015 р. № 17/53/828-15/25850 та відповідями на адвокатський запит та запит суду до Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25.08.2015 р. №53/216а/з та від 27.10.2015 р № 53/7772 відповідно.

Згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заявляючи вимогу про стягнення частини коштів, отриманих за договором купівлі-продажу квартири, та індексу інфляції, ОСОБА_3 не надав буд-яких доказів того, що остання зобов»язалась такі кошти йому передати, та того, що він не отримував від відповідача зазначені кошти.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення коштів на користь ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 237, 244 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Г.О. Матійчук