Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9908/15-ц
Провадження №2/369/4329/15
РІШЕННЯ

Іменем України

24.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Маршалковській О.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач звернулася в суд з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є єдиним і законним власником житлового будинку №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, який вона отримала у власність за договором дарування від 13 лютого 2001 року від свого батька.

На час укладання договору дарування в житловому будинку були прописані позивач, відповідач ОСОБА_2, їх батьки та брат. Відповідач ОСОБА_2 був вселений та прописаний в будинок у 1987 році з дозволу колишнього власника, яким був їх батько ОСОБА_3

Після того як батько позивача подарував їй будинок, її брат ОСОБА_2 продовжував жити в будинку, так як між ними були нормальні сімейні відносини і питання його виселення не піднімалося.

У 2003 році померла мати позивача, у 2008 році помер батько. Після смерті батька відповідач почав вчиняти дії з метою позбавлення позивача її законного права власності на житловий будинок №105 по вул. Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка в судовому порядку.

У 2009 році ОСОБА_2 звертався в суд з позовом про визнання за ним права власності на частину спірного житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору дарування, проте в задоволенні позову було відмовлено.

У 2011 році відповідач ОСОБА_2 звернувся в суд з новим позовом про визнання за ним право власності на житловий будинок №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка за набувальною давністю. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.12.2012 позов задоволено, рішенням апеляційного суду Київської області від 05.03.2013 рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Також позивач зазначила, що її право власності на весь житловий будинок визнано в судовому порядку та підтверджується Договором №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.12.2008 у справі №22ц- 4825/2005; Ухвалою Верховного суду України від 18.05.2009 у справі №6-4076св09; рішенням Апеляційного суду Київської області 05.03.2013 у справі №2-155/2012, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2013 року у справі №6-13996св13.

Позивач неодноразово просила Відповідача припинити користування відповідним житловим приміщенням, виселитись з будинку у добровільному порядку та не чинити перешкод у здійсненні нею права власності на житловий будинок, однак відповідач не звертав на це уваги та продовжував проживати в будинку.

Відносини між позивачем та відповідачем погіршилися після того, як комісією Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради 30.04.2008 було встановлено засмічення ОСОБА_2 подвіря житлового будинку №105 по вул. Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка ящиками та рекламними щитами, встановлення електростанції без погодження з позивачем, влаштування вольєру для собак під вікнами будинку, виведення каналізації на город, використання підсобних приміщень без згоди власника, закриття колодязя.

У 2013 році позивач звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання. Рішенням Києво- Святошинського районного суду від 27.09.2013 позов було задоволено, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.12.2013 рішення суду першої інстанції скасоване, ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що позивачем не було заявлено позовні вимоги про визнання відповідача втратившим право користування житловими приміщеннями будинку.

Посилаючись на ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України позивач просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком №105 по вул. Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво- Святошинського району Київської області, зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання, виселити ОСОБА_2 з вказаного будинку.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Управління Державної міграційної служби України в Київській області, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, знаходить, що позов не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до договору дарування від 13 лютого 2001 року, копію якого було долучено позивачем до позову, позивач ОСОБА_1 отримала в дар житловий будинок №105 по вул. Леніна в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області з господарськими будівлями та спорудами. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрований за реєстровим №3-390.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2013 року в цивільній справі №2/369/85/13 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділення у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації.

З долученої позивачем до позову роздруківки з єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.28-30) вбачається, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2013 року у справі №2/369/85/13 скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2013 року з одночасним ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову. Зясувати справжній зміст рішення апеляційного суду Київської області від 09.12.2013 та встановлені судом апеляційної інстанції обставини не видається можливим, оскільки позивачем не надано копії цього рішення.

Судом встановлено, що починаючи з 2006 року спори між сторонами з приводу права власності на житловий будинок №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка неодноразово розглядалися судами різних інстанцій.

Станом на час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в частині будинку №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області. В іншій частині будинку проживають орендарі житла з дозволу позивача ОСОБА_1 Позивачка ОСОБА_1 в будинку не проживає. Вказані обставини підтверджуються Актом депутат ОСОБА_4 від 24.10.2015 та Довідкою Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області від 30.10.2015., які долучені до матеріалів справи представником відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що відповідач ОСОБА_2 більше 15-ти років постійно проживає в частині будинку №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області і вселився в будинок з дозволу попереднього власника - свого батька ОСОБА_3, який помер у 2008 році.

В той же час, в матеріалах справи відсутні дані про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 в спірному житловому будинку на час розгляду справи.

Також ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, про те, що вона неодноразово просила відповідача припинити користування відповідним житловим приміщенням, виселитись з будинку у добровільному порядку та не чинити їй перешкод у здійсненні права власності.

Акти обстеження земельної ділянки депутатською комісією сільської ради (а.с.33-35), якими встановлено факт засмічення подвіря житлового будинку №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, влаштування електростанції, вольєру для собак, виведення каналізації на город та закриття колодязя, складені у 2008-2009 роках. Відповідно до Акту депутата від 24.10.2015 відповідач ОСОБА_2 ще у 2009 році усунув всі зауваження депутатської комісії та не перешкоджає своїй сестрі ОСОБА_1 в користуванні її власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст.15 ЦПК України судовому захисту в цивільному судочинстві підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Позивач не довела тих обставин, на які посилалася як на підставу свої вимог, і не надала доказів в обґрунтування того, що відповідач не виконує її законну вимогу про виселення з займаного ним житлового приміщення, що його діями порушуються права та інтереси позивача або чиняться перешкоди в користуванні її власністю.

Частиною 3-ю ст.397 ЦК України передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч. ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1,3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 5-ю Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів про те, що станом на час розгляду справи її право власності на житловий будинок №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області зареєстроване відповідно до закону.

Позивачем, всупереч вимогам ч.2 ст.64 ЦПК України, долучена до матеріалів справи копія з фотокопії договору дарування від 13.02.2001 , а не з оригіналу. Оригінал договору дарування від 13.02.2001 судом не досліджувався. Також в матеріалах справи відсутні докази про реєстрацію права власності ОСОБА_1 в державному реєстрі прав Бюро технічної інвентаризації згідно з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 №7/5, який був чинним до 01.01.2013 .

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами, що станом на час розгляду справи вона є власником житлового будинку №105 по вул.Леніна в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області. У звязку з цим не підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про захист її права власності.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 386, 391, 397 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя