Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, що діє інтересах ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», третя особа - відділ Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, про визнання дій протиправними та визнання додаткової угоди № 1 нікчемною, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, що діє в інтересах ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 звернулися до суду з указаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» (далі - ТОВ «Дана»), в обґрунтування якого зазначили, що між ними та відповідачем було укладено договори оренди землі від 08 січня 2008 року б/н. 24 березня 2012 року вони дізналися про існування додаткових угод від 28 жовтня 2011 року № 1 до зазначених вище договорів оренди земельних ділянок, які зареєстровано у відділі Держкомзему в Запорізькому районі Запорізької області протягом грудня 2011 року.

Посилаючись на те, що вони, як власники земельних ділянок, додаткових угод не укладали та не підписували, просили визнати протиправними дії ТОВ «Дана» щодо укладення додаткових угод від 28 жовтня 2011 року № 1 до договорів оренди землі від 28 жовтня 2011 року б/н; визнати додаткові угоди від 28 жовтня 2011 року № 1 нікчемними та скасувати їх державну реєстрацію.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 січня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_14 задоволено. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 січня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_14 скасовано. Позов в цій частині задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 28 жовтня 2011 року № 1 до договору оренди землі від 18 січня 2011 року, укладеного між ОСОБА_14 та ТОВ «Дана». Скасовано державну реєстрацію зазначеної додаткової угоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Дана» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 18 січня 2008 року позивачі уклали з ТОВ «Дана» договори оренди земельних ділянок, строком на 5 років, відповідно до яких орендодавці передали, а орендар отримав у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що належать позивачам на праві власності та розташовані на території Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

28 жовтня 2011 року між сторонами укладені додаткові угоди № 1 до договорів оренди від 18 січня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, оскільки вони у судових засіданнях не заперечували справжності їх підписів у спірних додаткових угодах, протягом усього часу після укладення даних угод отримували підвищену орендну плату, а також не ставили питання про проведення почеркознавчої експертизи.

Скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з висновком Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 27 квітня 2015 року підпис, розміщений в графі «Орендодавець» оригіналу додаткової угоди від 28 жовтня 2011 року № 1, виконаний не ОСОБА_14, а іншою особою. Крім того, відповідачем не доведено, що підстави продовження отримання позивачем оплати за користування земельною ділянкою є орендною платою, що виплачується на умовах, викладених саме в оспорюваній додатковій угоді.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів суду касаційної інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 квітня 2013 року, постановленою у зазначеній цивільній справі, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_24, відхилено та рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 січня 2013 року залишено без змін.

Апеляційний суд, ухвалюючи оскаржуване рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_14, на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянув апеляційну скаргу останнього після того, як вже було переглянуто рішення районного суду та залишено без змін, при цьому не вирішив питання про скасування своєї ухвали від 15 січня 2013 року, якою це ж рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у повному обсязі залишене без змін.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_14 був присутній в судовому засіданні апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4, поданої представником ОСОБА_24, що підтверджується журналом судового засідання апеляційного суду та розпискою останнього про виклик до суду (т. 2, а. с. 109, 119).

З огляду на положення ст. 223 ЦПК України зазначені обставини можуть призвести до суперечностей у питанні набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_14 порушив вимоги ст. 318 ЦПК України, якою передбачено, що новий перегляд рішення суду в апеляційному порядку можливий лише за умови, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи при попередньому перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи за основу для визнання недійсною додаткової угоди від 28 жовтня 2011 року № 1 до договору оренди землі від 18 січня 2011 року, укладеного між ОСОБА_14 та ТОВ «Дана», висновок експерта, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що в матеріалах цивільної справи містяться й інші документи, які підтверджують волевиявлення заявника на укладення спірного правочину.

Судом апеляційної інстанції не надано оцінки тому факту, що починаючи з 2011 року ОСОБА_14 отримував орендну плату у підвищеному порівняно з 2010 роком розмірі, а саме: не 0,75 тонни пшениці, як було встановлено у договорі оренди землі від 18 січня 2008 року, а 1 тонну, як передбачено додатковою угодою від 28 жовтня 2011 року № 1.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не перевірив заперечень на апеляційну скаргу та не надав їм належної оцінки у рішенні суду, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не оцінив належність, допустимість, достовірність доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України, а також не виконав вимог ст. 318 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення спору та в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська