Провадження №2/337/2285/2015
ЄУН № 337/5613/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Громова І.Б.
секретаря Богачової А.В.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд, -
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав, просить задовольнити , проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання жодного разу не зявилась, причину відсутності суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомлень щодо поважності причин її відсутності, заяви про слухання справи за її відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило. За даними Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою зазначеною в позові, куди й надсилались судові повістки , однак поштові конверти повернулись до суду із зазначенням про закінчення терміну зберігання. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України сторони повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання, повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає. Тому, суд вважає, що відповідач не зявилась в судове засідання без поважаних причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Судом встановлено, що 22.09.2004 року між ЗАТ КБ «ПРИВТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі Анкети-заяви відповідача ОСОБА_2 на отримання кредитної картки , було укладено кредитний договір б/н, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 4149 6059 0233 0018 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно Додаткової угоди від 22.10.2004 р. до Анкети-заяви на отримання кредитної картки, копія якої знаходиться в матеріалах справи на аркуші №11(зворот), у Пункті 10 Договору «Фінансові умови» зазначено наступне : у графі сума кредитного ліміту зазначено 3000 грн.; у графі базова процентна ставка на момент підписання договору , для розрахунку плати за користування кредитним лімітом, зазначено за користування лімітом 3% в місяць, на протязі 30 днів з моменту виникнення заборгованості по кредитному ліміту проценти нараховуються по ставці 0,01% річних; у графі тариф за зняття готівки зазначено 2% від суми; у графі строк дії кредитного ліміту зазначено відповідає строку дії платіжної картки, у графі періодичність погашення зазначено по закінченні кожного місяця 7% від суми заборгованості по ліміту. У пункті 3 вказаної Додаткової угоди зазначений обовязковий строк це дата погашення частки кредитного ліміту та сплати нарахованих відсотків. Погашення в розмірі 7% від поточної сумарної заборгованості по кредитному ліміту повинно проводитись до закінчення місяця, який слідує за звітним.
Відповідно до пункту 5.2 Умов та правил надання банківських послуг погашення кредиту поповнення Картрахунку Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку та зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору.
Пунктами 5.2. 5.5.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлені строки та порядок погашення кредиту та процентів за користування кредитом по платіжним карткам.
Пунктом 8.6. розділу 8 Умов та правил надання банківських послуг встановлено , що при порушенні Клієнтом строків платежів з любого з грошових обовязків передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України)
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України ).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській , або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином вбачається, що позивач скористався правом, передбаченим ст. 1050 ч.2 ЦК України, заявив позовні вимоги про дострокове повернення позики та попереднім судовим рішенням було стягнуто не лише прострочену заборгованість за кредитом та відсотками, але й усе тіло кредиту, яке підлягало поверненню та відсотки за користування кредитом на час звернення.
Частиною ч.1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється з підстав, встановлених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, визначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
Суд встановивши, що заборгованість за тілом кредиту була стягнута з боржника ОСОБА_2 в повному обсязі, дійшов до висновку, що ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора були припинені правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.
Питання про покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 ЦК України, позивач не ставить.
У відповідності до п.9 Постанови Верховного Суду України №5 від 12 липня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, суд констатує, що позовних вимог про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України Банк у позові не заявляв.
Підстав для задоволення позову Банку про стягнення з відповідача залишку заборгованості за кредитом , відсотків та штрафний санкцій у суду не має.
На підставі викладеного, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості безпідставними та необґрунтованими, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.509, 526, 530, 536, 549, 550, 551, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60,61, 88, 209, 212, 214-215, 218,224-227 ЦПК України суд,
В задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення можу бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: