Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Ярошенко А.Г. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 333/304/15-ц
24 листопада 2015 року Справа № 22ц/778/6153/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Дашковська А.В., Подліянова Г.С.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки "Запоріжжя" про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки "Запоріжжя" (далі-спілка) про визнання правочину недійсним, стверджуючи, що 27 серпня 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір кредитної лінії № 203 на отримання грошових коштів для споживчих цілей до 27.08.2010 року на загальну суму 20 000 грн. окремими виплатами зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 31 серпня 2007 року між ними була укладена додаткова угода до згаданого договору, умовами якої встановлені щомісячні фіксовані платежі на погашення кредиту на весь час дії договору, які дорівнюють нулю, що суперечить вимогам ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", п.3.2 Постанови правління Національного Банку України № 168 за 2007 рік "Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Окрім того, спірна угода вчинена відповідачем, який не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг. Тому з підстав ст.203,215,227 ЦК прохала позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 року з'явленні вимоги відхилені у зв'язку з безпідставністю, в тому числі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач покликала скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, оскільки на його думку суд неправильно визначив обставини справи і невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції може змінити рішення суду першої інстанції, в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що між позивачем та Спілкою був укладений договір кредитної лінії № 203 від 27 серпня 2007 року на отримання грошових коштів для споживчих цілей до 27.08.2010 року на загальну суму 20 000 грн. окремими виплатами зі сплатою процентів за користування кредитними коштами (а.с.3).

При вчинені угоди та її підписання позичальник був ознайомлений з умовами на яких отримує грошові кошти в Спілці. Він виконував зобов'язання щодо сплати кредиту й на 30 квітня 2009 року оплатив 27 512 грн..

31 серпня 2007 року між сторонами була укладена додаткова угода до зазначеного договору, умовами якої встановлений графік погашення суми кредиту щомісячними фіксованими платежами на весь час дії договору (а.с.4).

У ч.1,2 статті 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 ЦК.

Нормами статей 203,627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Цивільний Кодекс України у ст.3,6,203,626,627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свобода укладення договору полягає у можливості вступу в договірні відносини на основі внутрішнього волевиявлення їх потенційного суб'єкта, тобто сторони договору.

Розкриваючи зміст засади свободи договору ст.6,627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

У спірній додатковій угоді чітко визначені терміни дії договору, процентна ставка та окреслений графік (схема) погашення кредиту.

Підписанням спірного договору позичальник засвідчив, що він ознайомлений з інформацією, яка наведена у додатковій угоді, а отже погодився з її умовами, які є для нього обов'язковими та виникли на підставі, як основного так і цього договору.

Імперативні норми щодо спірної додаткової угоди, які мали б застосовуватись незалежно від волі сторін, на час укладення угоди не існували, а отже заяви з питання невідповідності закону спірної угоди не є вмотивованими.

В кредитному договорі та додатковій угоді до нього ясно відображено, що позивач отримує у відповідача кредитні грошові кошти, їх розмір, кінцевий строк повернення кредиту, місце знаходження кредитора його реквізити, наведені взаємні права та обов'язки та інше.

Тому, довід позивача, щодо відсутності достовірної інформації про надання кредитних послуг спричинило укладання договору, який не має необхідних споживачеві властивостей не можна визнати переконливими.

Окрім того, свою позицію позивач обстоював і тим, що додаткова угода містить умови, які є несправедливими, а тому суперечить статтям 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно зі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які встановлюють жорсткий обов'язок споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ст.10 ЦПК).

Позивач не надав суду взагалі ніяких доказів, які б вказували на обставини які могли перешкодити вчиненню правочину, що приховав відповідач, або які обставини він замовчував, що призвели до обману і утворення дисбалансу прав та обов'язків сторін не на користь позивача.

Пункт 3.1.5 Договору зобов'язує учасника щомісяця сплачувати чисті платежі та адміністративні витрати за схемою окресленою у додатковій угоді.

Зі змістом Договору і додатків до них позивач був ознайомлений, погодився із цим, чого не оспорював.

За таких обставин у діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької практики.

Суд приймає до уваги і те, що Кредитна Спілка "Запоріжжя" має відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) (т-1 а.с.66-б).

В такому разі, уявляється, що зазначені в мотивувальній частині рішення суду в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні заявлених вимог мають бути змінені.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування мотивів відмови у задоволенні заявлених вимог.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: