У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» про захист прав споживача, визнання договору та угоди до нього недійсними, стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати недійсними з моменту укладення договір фінансового лізингу від 04 листопада 2014 року та угоду № 1 до нього, укладені між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (далі - ТОВ «Євролізинг Холдінг»), стягнути з відповідача на його (позивача) користь майнову та моральну шкоду в розмірі 103 713 грн 23 коп., з яких: майнові збитки у подвійному розмірі - 52 250 грн, майнові збитки у вигляді упущеної вигоди - 21 193 грн 23 коп., витрати на правову допомогу -10 тис. грн, моральна шкода - 20 тис. грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 04 листопада 2014 року між ним, як лізингоодержувачем, та ТОВ «Євролізинг Холдінг», як лізингодавцем, був укладений договір фінансового лізингу на придбання трактора МТЗ-892. Крім того, 04 листопада 2014 року між ними було укладено угоду № 1 до вказаного вище договору про надання інформаційних та консультативних послуг. На підставі вищезазначених договору та угоди він сплатив грошові кошти у розмірі 26 тис. грн за надання інформаційно-консультативних, консультативно-роз'яснювальних та довідкових послуг з питань виконання умов договору фінансового лізингу.

Вважає, що оспорюваний правочин та угода про надання інформаційних та консультаційних послуг укладені внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, спрямовані на введення споживача в оману, до них включені умови, які є несправедливими, оскільки вони суперечать принципу добросовісності, а їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду.

Вказував, що після укладання 04 листопада 2014 року договору фінансового лізингу стало очевидним, що його умови не будуть та не можуть бути виконані з вини відповідача, оскільки останній не має статусу фінансової установи, та не має ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, тобто не має права надавати фінансові послуги з фінансового лізингу.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу від 04 листопада 2014 року № 000001, укладений між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_5 Визнано недійсною з моменту укладення угоду про надання інформаційних та консультативних послуг від 04 листопада 2014 року до договору фінансового лізингу від 04 листопада 2014 року № 000001, укладену між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_5 Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 52 520 грн. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 10 тис. грн. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь держави судовий збір у розмірі 525 грн 20 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, скасовано його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_5 26 260 грн, сплачених за договором фінансового лізингу від 04 листопада 2014 року № 000001 та угодою про надання інформаційних та консультативних послуг від 04 листопада 2014 року № 1 до договору фінансового лізингу від 04 листопада 2014 року № 000001. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_6, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на 04 листопада 2014 року, дату укладання між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_5 договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, така можливість виникла у ТОВ «Євролізинг Холдінг» лише з 18 лютого 2015 року, тобто правочин є нікчемним і в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України визнання його недійсним не вимагається.

Стягуючи з відповідача на користь позивача кошти, отримані за угодою, апеляційний суд зазначив, що вони не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, а тому не можуть стягуватись у подвійному розмірі.

Такі висновки апеляційного суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Також правильним є висновок суду про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати документально не підтверджені та не доведені, в матеріалах справи відсутні докази про вчинення адвокатом ОСОБА_6 дій на виконання умов договору про правову допомогу та їх вартість.

Перелічені у касаційній скарзі дії, вчинені адвокатом, не підтверджені актом виконаних робіт.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_5

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити, рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

В.А. Черненко