Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9365/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Заришняк Г.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності договору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 335 160 грн. 00 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 335 160 грн. 00 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 827 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи та не міг надати суду вмотивовані заперечення проти позову. Також вказує про неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Оскільки рішенням Солом'янського районного суду м. Києві від 5 червня 2014 року визнано недійсним правочин, а саме: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, і не вирішено питання в порядку ст. 216 ч. 1 ЦК України про повернення позивачу коштів, сплачених ним за цим договором, представник відповідача, вважає, що вимога позивача про стягнення коштів в порядку реституції не могла бути задоволена судом.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_4 не прибув втретє, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку. Відповідач ОСОБА_5, яка засуджена та перебуває в місцях позбавлення волі, також повідомлена про розгляд справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в інтересах якої діяла ОСОБА_5, а також ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №14.

Згідно п. 1 вказаного договору продавець (відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5.) зобов'язався передати у власність покупця (позивач ОСОБА_4.), а покупець зобов'язався прийняти у власність квартиру номер АДРЕСА_1 та сплатити її ціну, визначену цим договором.

Згідно п. 2 договору, сторонами погоджено, що продаж квартири здійснюється за 670 320 грн., що у еквіваленті за курсом НБУ становить 84 000,00 дол. США, які продавець отримав повністю від покупця в момент підписання цього договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03 лютого 2012 року покупцем ОСОБА_4 сплачено грошові кошти у розмірі 84 000,00 дол. США продавцю, що підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_5 від 03 лютого 2012 року про одержання зазначених грошових коштів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03 лютого 2012 року. На час розгляду даної справи вказане рішення суду набрало законної сили.

25 вересня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом. Посилався на укладення ним і ОСОБА_7, яка також діяла в інтересах ОСОБА_2, 03 лютого 2012 року договору купівлі-продажу квартири, на виконання якого ним на користь відповідачів сплачено грошові кошти у розмірі 84 000 дол. США, що згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на день передачі коштів, складало 670 320 грн,, на підтвердження чого відповідачем ОСОБА_5 власноручно складено розписку. В жовтні 2012 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом про визнання договору недійсним, стверджуючи про свою необізнаність стосовно укладання договору купівлі-продажу квартири, а також про те, що на відчуження квартири, у якій зареєстровані неповнолітні діти, не було отримано згоди органу опіки та піклування. 05 червня 2014 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, яке набрало чинності 18 вересня 2014 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири задоволено. Зазначав, що відповідно до положень ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є двостороння реституція, а тому за вказаною нормою відповідачі повинні повернути йому сплачені на їх користь грошові кошти у розмірі 670 320,00 грн., проте в добровільному порядку вимоги позивача щодо повернення грошових коштів відповідачами виконанні не були, рішенням суду від 05 червня 2014 року питання про застосування реституції на користь позивача також не вирішено. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 670 320,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду не в повному обсязі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до положень ст. 216 ч. 1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

У даному випадку судом встановлено, що позивачем фактично було виконано визначений договором купівлі-продажу, який в подальшому в судовому порядку був визнаний недійсним, обов'язок сплатити грошові кошти, які були отримані відповідачем ОСОБА_5, і в цій частині висновок суду відповідає обставинам справи.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що грошові кошти, сплачені позивачем, були отримані відповідачем ОСОБА_2, яка не була присутня при укладенні договору та передачі грошових коштів.

При цьому, з рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03 лютого 2012 року, та яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом та у судовому засіданні стверджувала, що про продаж квартири її дочкою не знала, наміру продавати квартиру не мала та довіреності ОСОБА_5 на здійснення продажу не видавала, і ці твердження були враховані судом при вирішенні спору, як і наявність відкритого кримінального провадження по факту підробки довіреності від 28 листопада 2011 року, що була видана від імені ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_5

З досліджених судовою колегією письмових пояснень ОСОБА_5 в справі №2909/24185/12 (2-29/14) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та інш., вбачається, що ОСОБА_5 підтримувала позов ОСОБА_2, вказувала про те, що для отримання грошей для особистих потреб передавала документи на квартиру та документи ОСОБА_2 своєму знайомому Роману, їздила з ним до нотаріусів, була присутня при укладанні договору, оформленні довіреності від імені ОСОБА_2, про що останній відомо не було, а також, що вона, ОСОБА_5, отримувала грошові кошти від продажу квартири, які передала своєму знайомому, її мати ОСОБА_2 грошей від продажу квартири не отримувала. (а.с. 49, 59-61, 74-76).

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що грошей від продажу квартири вона не отримувала, про укладання договору купівлі-продажу їй було невідомо, оскільки довіреності ОСОБА_5 на продаж квартири вона не видавала, підтверджуються також висновком №366 від 25 червня 2015 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні №0000249 Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Київській області, відповідно до якого підпис та рукописні записи від імені ОСОБА_2 в графі «підпис» у довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1483 від 28 листопада 2011 року, посвідченій приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Поповичем В.С., виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. (а.с. 127-137).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2012 року, який в подальшому був визнаний судом недійсним, відповідачем ОСОБА_2 грошові кошти від позивача отримані не були, отже на неї не може бути покладений обов'язок повернути в порядку ст. 216 ч. 1 ЦК України грошові кошти, сплачені позивачем за договором.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2, та стягнення в порядку ст. 216 ч. 1 ЦК України грошових коштів у розмірі 670 320 грн. з відповідача ОСОБА_5, оскільки відповідно до доказів, що містяться у матеріалах справи, ці кошти були отримані від позивача останньою і ОСОБА_2 не передавались.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 670 320 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: