Провадження № 2/344/4226/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в примусовому порядку з квартири,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (надалі «Позивач», «ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2(надалі «Відповідач 1»), ОСОБА_3 (надалі «Відповідач 2»), та, з урахуванням змінених позовних вимог, просило звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і яка передана в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» на підставі іпотечного договору, посвідченого 04 травня 2011 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2613; за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна квартири, яка складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м., та знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Крихівці, вул. Данила Галицького, буд. 55а, кв. 10 шляхом проведення прилюдних торгів, задовольнити вимоги Позивача у розмірі 37 714,34 грн. заборгованості за кредитним договором № 050-11/Ф від 04 травня 2011 року та 466,20 грн. судового збору, який був сплачений при поданні позовної заяви; виселити в примусовому порядку та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та всіх членів його сімї з квартири, яка складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 050-11/Ф від 04 травня 2011 року у банку виникло право вимоги щодо повернення позичальником в повному обсязі заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків, а, відтак, станом на час розгляду справи за ОСОБА_2 існує заборгованість в загальному розмірі 37 714,34 грн., яка складається з: поточна заборгованість за кредитом 31 255,51 грн., інфляційні втрати за кредитом 1640,73 грн., три відсотки річних за кредитом 128,26 грн., три відсотки річних за відсотками 100,43 грн., інфляційні втрати за відсотками 1717,30 грн., сума заборгованості за відсотками 130,16 грн., пеня 2741,95 грн.

Вищевказану суму заборгованості Позивач просить погасити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, яка складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,шляхом проведення прилюдних торгів, а також виселити в примусовому порядку та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та всіх членів його сімї з даної квартири.

Відповідач 1 ОСОБА_2, в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач 2 ОСОБА_3, в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві та в заяві про зміну позовних вимог пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

04 травня 2011року між ПАТ «ВТБ Банк» (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 050-11/Ф(надалі також «Кредитний договір»), відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти, в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а Позичальник зобовязується прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку Кредит, а також сплатити Проценти за користування Кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором.

Згідно з пунктами 3.1-3.3 Кредитного договору сума та валюта кредиту 60 000,00 грн.; строк кредитування Позичальник зобовязаний повернути Кредит в повному обсязі 03 травня 2016 року або достроково у випадках, передбачених цим Договором; процентна ставка проценти за користування Кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 19% річних з урахуванням можливості автоматичної її збільшення або зменшення згідно з відповідними підпунктами пункту 3.3 цього Договору.

За користування Кредитом Позичальник сплачує Банку Проценти у розмірі, зазначеному в п.3.3 цього Договору або у розмірі, який змінений у відповідності з вимогами п.3.3 та п.5.2.7 цього Договору (пункт 4.1 Кредитного договору).

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 Кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення Кредиту у випадках невиконання (неналежного виконання) Позичальником та/або Поручителем/майновим Поручителем зобовязань за даним Договором або чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.1 Кредитного договору у разі прострочення Позичальником своїх зобовязань з повернення Кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору, Позичальник зобовязаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,1% від суми прострочених зобовязань.

Банк в повному обсязі виконав взяті на себе за Кредитним договором № 050-11/Ф від 04 травня 2011 року зобовязання, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредит в сумі 60 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру від 04 травня 2011 року (а.с. 21).

В той же час, як випливає зі змісту позовної заяви, незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, ОСОБА_2 належно їх не виконує, у зв'язку із чим в неї виникла заборгованість в розмірі 37 714,34 грн., яка складається з: поточна заборгованість за кредитом 31 255,51 грн., інфляційні втрати за кредитом 1640,73 грн., три відсотки річних за кредитом 128,26 грн., три відсотки річних за відсотками 100,43 грн., інфляційні втрати за відсотками 1717,30 грн., сума заборгованості за відсотками 130,16 грн., пеня 2741,95 грн. (що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками суми заборгованості (а.с. 63-66).

Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором № 050-11/Ф від 04 травня 2011 року, Відповідачем 1 Суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України.

Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконаннязобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 050-11/Ф від 04 травня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) 04 травня 2011 року було укладено Іпотечний договір (надалі «Іпотечний договір»), згідно з пунктом 1.1 якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобовязань, зазначених в п. 1.2 цього Договору, передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, зазначене в пункті 2.1 цього Договору, а Іпотекодержатель приймає його в іпотеку на умовах, визначених в цьому Договорі.

Відповідно до пункту 2.1 Іпотечного договору предметом іпотеки є квартира 3 10 в будинку № 55а на вулиці Данила Галицького в селі Крихівці Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 13,6 кв.м.

Як випливає зі змісту пункту 2.2 Іпотечного договору, за домовленістю Сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено в сумі 122 599,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до статей 3, 4 ЦПК України та статті 20 ЦК України Позивач обрав способом судового захисту свого права звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка належить іпотекодавцю.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до пункту 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Як випливає зі змісту умов Іпотечного договору, зокрема, пункту 2.2, предмет іпотеки (квартири, яка складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) за домовленістю Сторін на момент укладення договору було оцінено в сумі 122 599,00 грн.

В той же час, як підтверджується наданими Позивачем розрахунками суми заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором (а.с. 63-66), станом на день здійснення розрахунку загальна сума заборгованості Відповідача 1 становить 37 714,34 грн.

Враховуючи вищевикладене, та, зокрема, виходячи із загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, Суд дійшов висновку про те, що сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитом (37 714,34 грн.) та сума вартості іпотечного майна (122 599,00 грн.) є неспівмірними.

Доказів, які б підтверджували іншу вартість іпотечного майна станом на час розгляду даної справи, Суду не надано. При цьому, відповідно до частин 1, 2,3,4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Суд також звертає увагу на те, щоПозивач не довів Суду, що порушення зобов'язання по кредитному договору позичальником ОСОБА_2 завдає збитків іпотекодержателю (Позивачу) і змінює обсяг його прав.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів є необґрунтованою, передчасною та не підлягає задоволенню. В задоволенні вимоги про виселення Відповідача 2 із квартири слід відмовити, як похідної від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 548 ч.1, 589, 590, 591, 610,611, 612, 1050 ч.2, 1054 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 33, 38, 39 ч.2, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 4,10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України, керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226ЦПК України, Суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в примусовому порядку з квартири, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.