Провадження № 2/645/501/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Алфьорової Т.М.

за участю секретаря судових засідань - Ляхової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6 про виділ в натурі частки квартири, стягнення грошової компенсації та моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що йому належить 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Харківського райсуду м. Харкова від 03.09.2013 року, яким визначені частки у сумісній власності. Інша частка квартири належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6. Квартира приватизована 15.02.1999 р. на п'ять осіб і складається з трьох кімнат житловою площею 39,9 кв. м. і загальною 54,5 кв. м.

Оскільки виділ належної йому частки із вказаної квартири технічно неможливий, що підтверджується висновком судово - будівельної експертизи від 27.05.2015 року, спільне користування квартирою з відповідачами також неможливе, просив стягнути на його користь з відповідачів компенсацію вартості 1/5 частки вказаної квартири, а саме: по 21399,00 грн. з кожного, а всього 85596,00 грн. та припинити його право власності на 1/5 частину квартири з дня отримання грошової компенсації.

Крім того, просить стягнути з кожного відповідача моральну шкоду по 1750,00 грн., так як у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідачів, не має можливості належним чином користуватися квартирою незважаючи на те, що згідно рішення Харківського райсуду м. Харкова від 03.09.2013 року його вселили в зазначену квартиру. Завдана моральна шкода полягає у порушені його законних прав, як співвласника на користування та проживання у спірній квартирі. Для відновлення та захисту свого законного права на користування даним житловим приміщенням йому доводилось звертатися до правоохоронних органів і до судових органів. В свою чергу, даний вільний час він міг би витратити на власний відпочинок, на відпочинок зі своєю родиною та близькими і друзями. Постійні переживання та хвилювання з приводу вказаних неправомірних дій відповідачів призводили до погіршення самопочуття, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до лікаря за медичною допомогою, що підтверджується довідкою від 26.03.2011р. та 11.07.2012 р. Постійно відчуває душевні страждання та хвилювання, отримує велику кількість негативних емоцій, що відбивається на стані його здоров'я та, як наслідок, викликає й фізичні страждання. В розумінні ч. 3 ст. 23 ЦК України вважає, що моральна шкода у розмірі 7000 грн. є справедливою і адекватною тим стражданням і переживанням, які він переживає в результаті порушення свого права з вини відповідачів.

Позивач та представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі і дали пояснення про обставини викладені вище.

Відповідачі ОСОБА_7ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6позов не визнали та пояснили, що право позивача на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 ніким не оскаржується, але не згодні з виплатою компенсації та припинення сумісної часткової власності так як їм не потрібна частка позивача, а крім того, у них нема коштів для сплати грошової компенсації у сумі 85596,00 грн. У ОСОБА_8 є неповнолітня дитина, у ОСОБА_5 двоє дітей, не працюють також і ОСОБА_3, та ОСОБА_6 є неповнолітньою і немає самостійного заробітку і на утримання якої позивач не сплачує аліментів. Особисто ніхто не перешкоджав позивачу в його проживанні в квартирі, якого заселили в квартиру в листопаді 2013 році, у нього є ключі від квартири, але на постійне проживання позивач не приходив і речей своїх не приносив. Він мешкає у трьохкімнатній квартири разом з дружиною ОСОБА_9 спірній квартирі зареєстровано восьмеро чоловік. Були випадки коли ОСОБА_2 приходив та залишався на кілька днів коли у нього були конфлікти з дружною і йому ніхто не перешкоджав. Якщо ОСОБА_2 приходив з дружиною то виникають суперечки, після чого він звертається до міліції.

Суд, вислухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1) належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6по - 1/5 частки згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 03.09.2013 року.

Згідно з технічним паспортом, виданим КП « Харківське районне бюро технічної інвентаризації», квартира складається з трьох кімнат житловою площею 39,9 кв. м., у тому числі : кімнати - 17,70 кв. м., - 10.10 кв. м. 12,10 кв. м., кухня - 4,80 кв. м., вбиральня - 0,7 кв. м., ванна кімната - 1.9 кв. м., коридор - 5,40 кв. м., вбудована шафа - 1,00 кв. м., загальна площа квартири № 49 становить 54,5 кв. м

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 вказував, що через неприязні стосунки з відповідачами він не має змоги володіти та користуватись своєю часткою в квартирі, оскільки не має до неї доступу.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи за № 2258/5579 від 27.05.2015 року, який складений експертами ХНДІСЕ ім.. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса квартира є трьохкімнатною, загальна площа якої 54,5 кв. м, а житлова - 39,9 кв. м, розташована на 3 поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, кожному співвласнику припадає приміщень площею 10,9 кв. Виділ позивачеві 1/5 частки квартири неможливий, оскільки виділити в натурі частки п'ятьох співвласників по 1/5 частині та в квартирі відповідно до вимог нормативної документації є неможливим в зв'язку з недостатньою площею для влаштування відокремлених квартир.

Також відповідно до висновку за № 2258/5579 від 27.05.2015 року, судової будівельно-технічної експертизи, який складений експертами ХНДІСЕ ім.. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса ринкова вартість квартири в цінах на момент проведення дослідження, становить 427979 грн. Ринкова вартість 1/5 частини квартири становить 85596 грн.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Із пояснень відповідачів встановлено, що вони не проти зазначеної грошової компенсації, проте у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позбавлені можливості її виплатити. Розмір компенсації є для них досить значним, тому сплатити ці кошти вони зможуть лише через тривалий час.

В квартирі зареєстровані, крім п'яти власників, також троє неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_12, а всього вісім мешканців.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справи, слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників

В судове засідання не надано доказів стосовно того, що відповідачі можуть компенсувати позивачу вартість його частки у спільній частковій власності, а не сплата грошової компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників. Своєчасна невиплата грошової компенсації, приведе до наслідків, а саме примусового виконання рішення суду та реалізації квартири. Крім того, ОСОБА_2 ставить питання щодо стягнення компенсації за свою частку з неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не працює і не має самостійного прибутку і не зможе сплатити позивачу компенсацію за його частку у праві власності і тим самим буде порушено право позивача.

Згідно рішення Харківського райсуду м. Харкова від 03.09.2013 року, ОСОБА_2 вселили в квартиру, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, АДРЕСА_1) 20.11.2013 р. було складено акт державного виконавця про вселення позивача до вище вказаної квартири та про передачу йому ключів. Після чого, ОСОБА_2 звертався до органів внутрішніх справ з заявами 27.12.2013р 31.01.14р. та 25.06.14 р. щодо порушення його прав, але під час перевірки органами міліції не було встановлено факт порушення, а у висновках зафіксовано тільки пояснення зацікавлених осіб.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач ОСОБА_2 є її братом і в липні 2014 року зараз з ним та його дружиною ОСОБА_9 приходили до квартири за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі була його дочка ОСОБА_6, яка казала, що не пустить, так як боїться, а потім пришов чоловік ОСОБА_5, який був у нетверезому стані. Разом з ним всі заходили до квартири, яку оглядали, а потім вийшли і відбувся конфлікт, так як ОСОБА_5 казав, що він там господар. Вона поїхала і не стала чекати міліцію.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що буває в зазначеній квартирі, яку кілька разів відвідував ОСОБА_2 і перешкод йому ніхто не чинив і йому відчиняли двері, а також зі слів ОСОБА_3 знає, що він кілька раз залишався і ночував.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.)

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, доказуванню у справах про відшкодування збитків, завданих фізичної або юридичної особи, підлягають факти неправомірних дій (бездіяльності) особи, яка завдала шкоди, виникнення шкоди, а також причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяння нею шкоди.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_2 не доведено те, хто конкретно із відповідачів перешкоджав йому в користуванні власністю та якими їхніми діями спричинена моральна шкода.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в результаті дій відповідачів у позивача погіршився стан його самопочуття, у зв'язку з чим, він вимушений був звернутися за медичною допомогою, що порушувався режим його нормального відпочинку. Надані довідки від 26.03.2011р. та 11.07.2012 р. підтверджують лише факт звернення до медичного закладу, але не підтверджують того, що із - за дій відповідачів погіршувався стан здоров'я позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволені позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 23,1167, 365, 364, 386 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88 , 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6 про виділ в натурі частки квартири, стягнення грошової компенсації та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя