АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-3267/1998 Головуючий суддя І інстанції Бутенко В. М.
Провадження № 22-ц/790/7907/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Інші справи позовного провадження
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року по справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року головний державний виконавець ВДВС Ізюмського МУЮ Харківської області Лісникова В.Г. звернулася до суду з вказаним поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС знаходиться виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-3267 від 08.01.1998 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Боржник аліменти сплачує частково, у зв»язку з чим станом на 01.10.2015 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 11 574,93 грн. Згідно довідок, що містяться у матеріалах виконавчого провадження, майно, на яке може бути звернене стягнення, у ОСОБА_2 відсутнє.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області - задоволено. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов»язань згідно виконавчого листа №2-3267 від 08.01.1998 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова.

В апеляційній сказі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції та ухвалити нову, яким відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця ВДВС Ізюмського МУЮ Харківської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, а тому подання про обмеження його у праві виїзду за межі України є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» від 21 січня 1994 року, громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні у державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заборгованість по аліментам станом на 01. 10. 2015 року становить 11 574 грн. 93 коп.

30 вересня 2005 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по справі.

У встановлений для самостійного виконання рішення суду строк, виконавчий документ не виконано.

Згідно довідки Управління Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області на ім'я боржника земельні ділянки на території м. Ізюм та Ізюмського району не зареєстровані.

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішення.

Таким чином, зміст норм зазначеного Закону передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду про стягнення аліментів, до суду першої інстанції надано не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 було застосовано судом першої інстанції передчасно та без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, відповідно до вимог закону при вирішенні даного подання.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням норм діючого законодавства та передчасно дійшов до висновку про задоволення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Оскаржувана ухвала, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303 304, ст.307, п.2 ч.2 ст.312, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року - скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_5 про вжиття заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: