Справа № 359/5214/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/5586/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 25.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Березовенко Р.В., Голуб С.А.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року за позовом Бориспільського гаражного кооперативу «Автомотолюбитель-1» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди,-

встановила:

в червні 2015 року БГК «Автомотолюбитель-1» звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 06 листопада 2013 року сторони уклали договір оренди нежилого приміщення. За цим договором позивач передав у користування ОСОБА_2 гаражний бокс, а відповідач зобовязався щомісячно сплачувати БГК «Автомотолюбитель-1» орендну плату в розмірі 600 гривень. Строк дії договору оренди нежилого приміщення був встановлений до 6 листопада 2014 року. Якщо жодна з сторін не вимагала його припинення, дія договору продовжувалась на 1 рік.

Починаючи з жовтня 2014 року відповідач припинив сплачувати орендну плату. Він не вимагав припинення договору оренди нежилого приміщення, тому дія цього договору продовжилась до 6 листопада 2015 року. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 продовжив ухилятись від сплати орендної плати. 18 травня 2015 року позивач вручив йому письмове повідомлення про відмову від договору оренди нежилого приміщення. В той день дія цього договору припинилась.

За період часу з жовтня 2014 року до 18 травня 2015 року у ОСОБА_2 виник борг по сплаті орендної плати в розмірі 4460 гривень, сума інфляції за весь час прострочення в розмірі 54 гривень 9 копійок та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1588 гривень 20 копійок. Крім того, відповідач ухилявся від повернення гаражного боксу. Тому у нього додатково виникла неустойка в розмірі 800 гривень. ОСОБА_2 відмовляється добровільного повернути ці грошові кошти.

Тому БГК «Автомотолюби-тель-1» просив суд стягнути з відповідача борг по сплаті орендної плати в розмірі 4460 гривень, суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 54 гривень 9 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1588 гривень 20 копійок та неустойку в розмірі 400 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Бориспільського гаражного кооперативу «Автомотолюбитель-1» борг по сплаті орендної плати в розмірі 4460 гривень, суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 54 гривень 9 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1588 гривень 20 копійок та неустойку в розмірі 400 гривень.

У задоволенні вимог про стягнення неустойки в більшому розмірі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь Бориспільського ГК «Автомотолюбитель-1» 600 грн. боргу орендної плати за оренду гаража, а в іншій частині залишити без змін. Зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом було допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Також зазначив, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так судом першої інстанції встановлено, що 6 листопада 2013 року сторони уклали договір оренди нежилого приміщення (а.с.8-9), за яким БГК «Автомотолюбитель-1» передав у користування відповідача гаражний бокс, а ОСОБА_2 зобовязався щомісячно сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 600 гривень.

У відповідності до ч.1 ст.763 ЦК України договір оренди укладається на строк, встановлений договором.

Також згідно з п.9 договору оренди нежилого приміщення строк його дії був встановлений з 6 листопада 2013 року до 6 листопада 2014 року.

Як вбачається з п.12 цього договору, якщо одна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір автоматично продовжується на наступний рік.

В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 повідомив позивача про припинення договору оренди нежилого приміщення.

З огляду на це суд першої інстанції вірно зауважив, що дія цього договору була продовжена ще на рік до 6 листопада 2015 року.

У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Крім того встановлено, що договір оренди нежилого приміщення був укладений в письмовій формі. Тому розірвання цього договору може бути підтверджено будь-якими доказами, крім показань свідків.

В матеріалах цивільної справи міститься копія акту про пожежу з якого вбачається, що 2 жовтня 2014 року відбувся підпал автомобілів відповідача, внаслідок якого вони були знищені (а.с.34).

Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Встановлено, що підпал та знищення автомобілів не має жодного значення для вирішення питання про припинення дії договору оренди нежилого приміщення. Копія акту про пожежу від 02 жовтня 2014 року не містить інформацію, яка стосується предмета доказування.

З огляду на це суд першої інстанції правильно зауважив, що цей письмовий доказ є неналежним.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором оренди. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановленого договором.

У відповідності до ч.2 ст.625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з ч.1 ст.782 ЦК України, наймодавець має право відмовитись від договору оренди, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що з жовтня 2014 року відповідач сплачував БГК «Автомотолюбитель-1» орендну плату. Тому 18 травня 2015 року позивач вручив ОСОБА_2 письмове повідомлення про відмову від договору оренди нежилого приміщення. В той день дія цього договору припинилась. За період часу з жовтня 2014 року до 18 травня 2015 року у відповідача виник борг по сплаті орендної плати в розмірі 4460 гривень, суми інфляції за весь час прострочення в розмірі 54 гривень 9 копійок та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1588 гривень 20 копійок. Ці обставини підтверджуються письмовим розрахунком, приєднаним до позову (а.с.11).

ОСОБА_2 відмовляється добровільно сплатити позивачу ці грошові кошти.

З огляду на це суд першої інстанції зробив вірний висновок, що з відповідача на користь БГК «Автомотолюбитель-1» належить стягнути борг по сплаті орендної плати в розмірі 4460 гривень, суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 54 гривень 9 копійок та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1588 гривень 20 копійок.

Згідно з ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору оренди наймач зобовязаний повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У відповідності до ч.2 цієї статті якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю з час прострочення.

Зі змісту письмового повідомлення про відмову від договору оренди нежилого приміщення (а.с.10 зворот) вбачається, що позивач просив ОСОБА_2 звільнити гаражний бокс протягом 10 робочих днів. Останнім робочим днем, коли відповідач був зобовязаний повернути майно, було 29 травня 2015 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що в період часу з 30 травня 2015 року по 8 червня 2015 року, коли був складений позов, ОСОБА_2 звільнив гаражний бокс. Тому у нього виникла неустойка в розмірі 400 гривень (600/30*10*2).

Відповідач відмовлявся добровільно сплатити БГК «Автомотолюбитель-1» неустойку.

З огляду на це суд першої інстанції правильно зазначив, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути неустойку в розмірі 400 гривень.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До них належать витрати на правову допомогу.

У відповідності до ч.1 ст.88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді