АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9352/15 Справа № 203/4697/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Карпенко С. Ф. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання угоди недійсною.

Вимоги мотивував тим, що 29 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 31.2-13/20-8.

Згідно з п. 6.2 вказаного договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розлядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться в м.Києві, вул.М.Раскової,15, а у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючою Третейського суду при Асоціації українських банків.

Позивач посилався на те, що у вказаному пункті договору викладено третейське застереження зміст якого не відповідає вимогам ст.12 Закону України « Про третейські суди», третейська угода є несправедливою для позивача, як споживача банківських послуг, тому просив визнати вказану третейську угоду що міститься в п.6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 31.2-13/20-8 від 29 травня 2008 року недійсною.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 31.2-13/20-8, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2019 року.

В подальшому АКБ СР "Укрсоцбанк" змінив форму власності на ПАТ "Укрсоцбанк".

Пунктом 6.2 статті 6 вказаного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розлядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться в м.Києві, вул.М.Раскової,15, а у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючою Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст.17 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» передбачена можливість звернення за згодою сторін до третейського суду, крім випадків, встановлених законом, а саме: звернення за вирішенням спору до третейського суду є правом, а не обов'язком сторін і не виключає можливості звернення за вирішенням спору до суду загальної юрисдикції у порядку ст. 3 ЦПК України, а значить третейське застереження жодним чином не впливає на об'єм і можливість реалізації сторонами угоди їхніх прав і обов'язків по договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06 червня 2012 року, справа за № 6-50цс12, а саме «Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав».

З урахуванням того, що на час укладення кредитного договору, 29 травня 2008 року, Закон України "Про третейські суди" не містив заборони на укладення третейської угоди, крім того між сторонами відсутній спір щодо виконання зобов'язань за даним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання п.6.2 ст.6 кредитного договору недійсним.

Посилання апелянта на те, що третейська угода не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди, а тому вчинена з порушенням приписів ст.12 Закону України "Про третейські суди", не заслуговує на увагу через те, що такі дані наявні в самому кредитному договорі, який було підписано сторонами, а третейська угода вчинена в формі третейського застереження в кредитному договорі, тобто є невід'ємною його частиною.

Щодо твердження апелянта стосовно того, що він не був ознайомлен з Регламентом Постійно діючого Третейського суду колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи положення зазначених норм Закону, вказане твердження апелянта не може бути прийнете судом, оскільки останній підписавши кредитний договір засвідчив свою згоду щодо наявності угоди тим самим прийняв умови визначені у статті 6 договору, де міститься посилання на Регламент Постійно діючого Третейського суду, тобто був з ним ознайомлений.

Стосовно твердження апелянта про те, що він був позбавлений права на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, то позивачем не надано жодного доказу на підтвердження ухилення банку у наданні такої інформації під час укладання угоди, крім того процесуальним законом покладено обов'язок на позивача доведення факту таких вчинків.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на час вчинення правочинів сторонами були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі кожного з них.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що районний суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне рішення, підстави для скасування якого відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання угоди недійсною, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.