Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у сумі 2 579 632 грн 92 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа- Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кошти у розмірі 40 595 доларів США зі сплатою 18,5 % річних та терміном повернення до 27 серпня 2015 року.

Поручителем за вказаним договором виступила ОСОБА_3, яка відповідно до укладеного 26 серпня 2008 року договору поруки поручилася за виконання зобов'язань позичальником.

Оскільки ОСОБА_4 умов договору належним чином не виконував, станом на 11 липня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 31 612,45 доларів США.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати припиненим договір поруки від 26 серпня 2008 року, укладений між нею та ЗАТ «Альфа-Банк», мотивуючи свої вимоги тим, що банк не пред'являв їй вимоги про стягнення заборгованості протягом шести місяців від дня настання виконання основного зобов'язання.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2015 року первинний позов ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 26 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк».

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову. У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови їй у задоволенні зустрічного позову і залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первинний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» - відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що 26 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кошти у розмірі 40 595 доларів США зі сплатою 18,5 % річних та терміном повернення до 27 серпня 2015 року.

На виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вказаним вище договором 26 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір поруки.

У зв'язку з порушенням позичальником строків повернення кредиту та виникнення заборгованості банк звернувся до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 січня 2011 року стягнуто достроково з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 331 054 грн 67 коп., з яких заборгованість за кредитом - 301 722 грн 24 коп., заборгованість за відсотками - 18 497 грн 02 коп., пеня - 10 835 грн 41 коп.

30 червня 2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист про виконання стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 331 145 грн 67 коп.

Відмовляючи у задоволенні первинного позову ПАТ «Альфа-Банк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, встановивши, що банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не звернувся до поручителя з вимогою про стягнення боргу, дійшов висновку про те, що зобов'язання поручителя за договором поруки припинилися.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що заявлена ОСОБА_3 вимога про визнання договору поруки припиненим не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 січня 2011 року, яке є одним із доказів у справі, у порядку досудового врегулювання спору, з метою уникнення примусового стягнення боргу ПАТ «Альфа-Банк» запропонувало ОСОБА_4 протягом тридцяти днів добровільно сплатити борг за досудовою вимогою, надісланою на його адресу 01 грудня 2010 року, але останній достроково не погасив кредит та інші нарахування за ним.

Третейський суд, вирішуючи даний спір, достроково стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні її вимог, апеляційний суд, пославшись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року в справі № 6-69цс11, згідно з якими право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя про визнання поруки припиненою, а не шляхом припинення договору поруки, виходив лише із неналежним чином заявлених позовних вимог, тобто неналежного способу захисту.

Проте апеляційний суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин і нормою, яка підлягає застосуванню, та дійшов помилкового висновку щодо неналежним чином заявлених вимог про припинення правовідносин поруки.

Разом з тим, правильно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання поручителя ОСОБА_3 за договором поруки укладеним 26 серпня 2008 року з ПАТ «Альфа-Банк», припинилися.

При цьому, районний суд не припинив договір поруки, а згідно вимог ст. 16 ЦК України визнав припиненим договір поруки, що відповідає способам судового захисту - визнання права.

Ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року скасувати.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П. Штелик