Номер провадження: 22-ц/785/7588/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Мартинової К.П.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю, та визнання права власності на спадкове майно,-

за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 29 березня 2013 року, однією сімєю, з січня 1998 року по день смерті ОСОБА_3, та про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, а саме на 437/1000 часток квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач та його представник посилались на те, що з січня 1998 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 проживали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_2, що полягало у тому, що вони були повязані між собою спільним побутом, веденням спільного господарства; 29 березня 2013 року, ОСОБА_3 помер, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме на 437/1000 часток квартири АДРЕСА_1. На підставі того, що позивач своєчасно подав заяву про прийняття спадщини, проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини, та у звязку з відсутністю у ОСОБА_3 інших спадкоємців, позивач та його представник вважали, що ОСОБА_2, відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 за законом, у четверту чергу. Позивач та його представник зазначали, що наявність судових рішень, ухвалених в порядку окремого провадження, про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сімєю з померлим спадкодавцем і про визнання спадщини відумерлою не є перешкодою для задоволення позову у цій справі в порядку позовного провадження.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на недоведеність позовних вимог та чинність судових рішень щодо відмови у задоволені заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, та про визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_3 однією сімєю за адресою: АДРЕСА_3, з 01 січня 1998 року по день смерті ОСОБА_3 - 29 березня 2013 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 437/1000 часток квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 29 березня 2013 року.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду від 05.08.2015 року скасувати, і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на неправильне та неповне встановлення судом обставин справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти задоволення апеляційної скарги заперечував позивач та його представник.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.2,3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що у померлого ОСОБА_4Д відсутні спадкоємці за заповітом, а також відсутні спадкоємці за законом першої, другої, та третьої черг, а тому, ОСОБА_2, відповідно до ст. 1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги за законом до спадщини ОСОБА_3, оскільки проживав разом з ним не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з січня 1998 року по 29 березня 2013 року; що від спадщини позивач не відмовлявся, та усунений від спадщини він також не був, а відтак 29 березня 2013 року позивач набув право власності на все спадкове майно, що належало на момент смерті ОСОБА_3, зокрема на 437/1000 часток квартири АДРЕСА_5; що невизнання відповідачем права на вищевказану спадщину та визнання цієї спадщини відумерлою порушує право власності позивача на вищевказане спадкове майно, а тому дане право відповідно до ст.ст. 16, 392 ЦК України, підлягає захисту, шляхом визнання цього права.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За статтями 1258, 1264, 1266 ч.1 спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги..; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, за вимогами ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 значаться проживаючими в двох кімнатах, житловою площею 25,88 кв. м, в квартирі спільного заселення під № 13 по вул. Софіївській, 30 в м. Одесі. В цій же квартирі як сімя, що складається із однієї особи мешкали також ОСОБА_3 і ОСОБА_7 (а.с.7) 29 березня 2013 року ОСОБА_3 помер, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, на 437/1000 часток квартири АДРЕСА_5, що складається з 520/2000 частин спірної квартира, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, видане УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради 26.06.1997р., та на 177/1000 частин, згідно з договором дарування від 11.09.2009р.. При житті ОСОБА_3 заповіту не складав, спадкоємці за законом з підстав перебування в родинних стосунках не встановлені.

У відповідності з копією нотаріальної справи 09 червня 2013 року заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подав тільки позивач ОСОБА_2, який є сусідом померлого в квартирі спільного заселення. Наявність інших заяв про прийняття спадщини, у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не вбачається. Згідно довідки із спадкового реєстру № 34216941 від 09.06.2013 року, та довідки приватного нотаріуса ОСОБА_8 № 182/02-14, від 09 жовтня 2014 року, померлий ОСОБА_3 за життя не складав заповіту, та інші спадкоємці, окрім ОСОБА_2, до нотаріальної контори з приводу спадкоємства не звертались. (а.с.10,11)

По матеріалам справи та визнано сторонами, що померлий спадкодавець в належній йому частині квартири проживав до 06.08.2003 року разом зі своєю дружиною ОСОБА_4, з якою вони складали одну сімю. При житті ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 питання про обєднання своїх часток з частками ОСОБА_2, як однієї родини, не порушували. Залишаючи свої частки як окремі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тим самим визначали свій статус як окремої від позивача сімї. Більше того, ОСОБА_4, потребуючи матеріальної допомоги, 02 серпня 2000 року передала у власність ОСОБА_9 за договором довічного утримання належні їй 520/2000 частин спірної квартири з умовою надання їй матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду…) у розмірі 120 грн. в місяць. Зазначене спростовує той факт, що сімя ОСОБА_4 та сімя позивача складали одну сімю, і мали спільний бюджет. Отримуючи в дар 177/1000 частин спірної квартири 11.09.2009р. ОСОБА_3 також діяв одноособово, як окрема сімя, без участі позивача або членів його родини.

Із дослідженої апеляційним судом справи № 522/26366/13ц вбачається, що позивач разом з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 у жовтні 2013 року уже звертався до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю з померлим ОСОБА_3 в порядку окремого провадження. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_10, який помер 29 березня 2013 року, відмовлено у повному обсязі. В апеляційному порядку заявники рішення суду не оскаржили, а відтак з ним погодились. В рішенні суду зазначено про відсутність доказів проживання заявників однією сімєю з померлим спадкодавцем. Із дослідженої апеляційним судом справи вбачається, що про наявність будь-яких доказів (актів, свідчень свідків тощо) заявники в заяві та під час розгляду справи не повідомляли.

За копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 001238 від 30.03.2013р.(на 997,71 грн.) організацією похованням померлого спадкодавця займались не заявник або члени родини заявника, а інша особа - ОСОБА_11 (за поясненням друг ОСОБА_4Д.). Посилання заявника та свідчення свідка ОСОБА_11 про те, що начебто грошові кошти на поховання померлого надав заявник, що на той час він був хворий тощо, колегією суддів до уваги не беруться, враховуючи неповідомлення про цей доказ при розгляді заяви ОСОБА_6 в порядку окремого провадження, та про відсутність інших підтверджуючих доказів, у тому числі письмових доказів щодо розміру отриманої державної грошової допомоги на поховання від УПФУ.

З Огляду на вищенаведені факти, не може братися до уваги наданий позивачем у цій справі акт від 22 вересня 2014р., (надрукований та підписаний сусідами ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14К.) про те, що позивач з членами своєї родини проживав з січня 1998 року по день смерті однією сімєю з ОСОБА_15, вели з ним спільне господарство, користувались кімнатами один одного. (а. с. 5) Вказаний акт носить односторонній та субєктивний характер, і був складений (надрукований) уже після розгляду заяви ОСОБА_6 в порядку окремого провадження, та водночас він суперечить вищенаведеним обставинам. Той факт, що заявник та померлий знаходились в добросусідських відносинах, могли спільно святкувати свята та визначні події, на що вказувала свідок ОСОБА_12 та частково вказував свідок ОСОБА_11, не можуть бути беззаперечним свідченням проживання заявника та померлого спадкодавця однією сімєю. Підтвердження свідком ОСОБА_12 змісту акту (надрукованого невідомою особою) цього висновку не спростовує. Свідчення свідків носять поверховий і трафаретний характер без деталізації ознак ведення спільного господарства. Інші підписанти акту судом не допитувались. З цих же підстав, не може бути врахована довідка Житлового управління «Ренесанс ЛТД-92» № 183 від 22.09.2014 року, про спільне проживання та оплату ОСОБА_2 комунальних послуг за ОСОБА_3 з січня 1998 року. (а.с.6) Зазначена довідка обєктивно нічим не підтверджена, суперечить вищенаведеним доказам, та матеріалам цивільної справи, розглянутої в порядку окремого провадження. Жодних перешкод повідомити суду про наявність таких доказів спільного проживання заявника з померлим спадкодавцем однією сімєю, і надати їх заявником суду у справі окремого провадження не вбачається.

Та водночас за розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.21) зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України, про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Вбачається, що членом сімї ОСОБА_3 до смерті в серпні 2003 року була його дружина ОСОБА_4 ОСОБА_14 як увесь час до смерті дружини ОСОБА_3 і в наступному до його смерті членами родини позивача були і є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_6 Одночасне перебування особи в двох сімях законом не передбачено.

26 червня 2014 року Одеська міська рада звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, відумерлою. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014 року заяву Одеської міської ради задоволено та визнано спадщину, яка складається з 437/1000 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 81,5 кв.м., у тому числі житловою 55,1 кв.м., що належала на праві приватної власності ОСОБА_3, який помер 29.03.2013 року, відумерлою. (а.с.24-25) Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, у грудні 2014 року ОСОБА_2, була подана на рішення суду апеляційна скарга. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_3 від 17 липня 2014 року залишено без змін.

У відповідності зі ст.1277 ч.3 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Отже, оскільки чинним є рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_3 від 17 липня 2014 року, яким визнано відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, померлого 29.03.2013 року, і що складається з 437/1000 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_7, загальною площею 81,5 кв.м., у тому числі житловою - 55,1 кв. м., то вказана спадщина на законних підставах перейшла у власність територіальної громади м. Одеси. Протилежні доводи позивача та його представника з цього приводу є неспроможними.

За таких обставин, апеляційну скаргу Одеської міської ради слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь Одеської міської ради слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 121 грн. 80 коп.(а.с.90)

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю, та про визнання права власності на спадкове майно повністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. ОСОБА_16 Мартинова