Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1541/15 Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання підвищення процентної ставки неправомірним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк"про визнання підвищення процентної ставки неправомірним.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.04.2005 р/ між ним та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", був укладений кредитний договір №ZPV0GА, за умовами якого він отримав від банку кредит на придбання житлової нерухомості в розмірі 25 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 25.04.2025 р.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом складають 1 % на місяць (12 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.

23.07.2010 р. банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення та з доданого до позову розрахунку вбачалося, що вони в односторонньому порядку здійснили підвищення відсоткової ставки за вказаним кредитним договором до 14,04%.

Починаючи з 01.11.2008 р. по теперішній час відповідач списував з кредитного рахунку позичальника проценти заставкою 14,04 % річних, а не за ставкою 12 %, як то передбачено п. 1.1 Кредитного договору.

Відповідно до п 2.3.1 Кредитного договору, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника у письмовій формі про зміну відсоткової ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Пунктом 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції закону, яка діяла в період підвищення ставки, передбачено, що про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Позивач не отримував від банку повідомлень про збільшення процентної ставки, графік платежів за підвищеною ставкою банком не складався та не направлялися йому як позичальнику.

Підвищення банком процентної ставки по кредитному договору в односторонньому порядку без повідомлення позичальника порушує п.2.3.1 кредитного договору та приписи п. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", що робить таке підвищення недійсним, таким, що не породжує правових наслідків, у тому числі пов'язаних з донарахуванням сум кредитних платежів.

Відповідно до ст. 16 ч.2 п.3 ЦК України передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як припинення дії, яка порушує право.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" припинити дії щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором від 26.04.2005 р., укладеним з ОСОБА_2, з 12% до 14,04%, з 01.11.2008 р. та провести перерахунок, нарахування відсотків та списання погашення коштів за відсотковою ставкою 12 % річних за вказаним кредитним договором з 01.11.2008 р.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 26.04.2005 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", був укладений кредитний договір №ZPV0GA, за умовами якого він отримав від банку кредит на придбання житлової нерухомості в розмірі 25000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 25.04.2025 року

За п. 1.1 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом складають 1 % на місяць (12 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.

За умовами п. 2.3.1. Договору укладеного між сторонами, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком можливе в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитам або пропорційно збільшенню курсу долара США за згодою позичальника.

Відповідно до п. 2.3.2 договору не утримання банком на протязі 20 днів письмової відповіді від позичальника зі згодою сплачувати збільшений розмір процентної ставки (запропонованої Банком) відповідно до п. 2.3.1 даного договору банк має право потребувати дострокове повернення кредитних коштів там процентів за його користування.

23 вересня 2008 року комерційний банк "ПриватБанк" прийняв розпорядження про підвищення процентних ставок за кредитними договорами "Іпотечне кредитування" і "Авто в кредит" відповідно до якого кредитна ставка не менше 13,08 % в доларах США та в Євро. (а.с.44)

03.10.2008 року листом № 20.1.3.2/6-22855/5038 КБ "ПриватБанк" повідомив ОСОБА_2, що з 01.11.2008 року відсоткова ставка за вказаним кредитним договором складатиме - 14,04%. Також було запропоновано змінити долари на євро, а цьому разі відсоткова ставка буде менше на 0,1% складатиме 11,90% на рік. У випадку, якщо позичальник не згоден із вказаними змінами кредитного договору, запропоновано надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі. У разі згоди щодо змін умов кредитування встановлення цих змін буде здійснено автоматично 01.11.2008 року без будь-яких додаткових дій зі сторони позичальника. (а.с.45)

Зазначений лист 30.10.2008 року був надісланий ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією реєстру №311 USD про відправлення, та на якому є відмітка пошти від 05.11.2008 року (а.с. 46).

Будинок за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005 р., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Даний будинок був переданий позичальником ОСОБА_2 у іпотеку КБ "ПриватБанк" для забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором від 26.04.2005 р. (а.с.170)

Відповідно до наданої домової книги у зазначеному будинку зареєстрована та проживає ОСОБА_5 - дружина позичальника з 20.09.2007 року та його донька ОСОБА_4 з 02.06.2005 року. Сам позичальник був зареєстрований на момент підвищення відсоткової ставки за адресою АДРЕСА_1, з 31.08.2010 року був знятий з реєстрації та зареєструвався в даному будинку за адресою АДРЕСА_2 тільки 12.07.2013 року (а.с. 52-55)

Отже, Банк повідомив Позичальника про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором.

З 01.11.2008 року комерційний банк "ПриватБанк" встановив відсоткову ставку за вказаним кредитним договором у розмірі - 14,04%.

З наданого розрахунку по кредитному договору від 26.04.2005 року та виписки по рахунку встановлено, що на момент підвищення процентної ставки (01.11.2008 року) ОСОБА_2 вже мав заборгованість щодо сплати кредиту, оскільки сплачував кошти не в повному обсязі. Після підвищення процентної ставки ОСОБА_2 продовжував сплачувати банку кошти до 01.11.2010 року різними сумами, на погашення процентів за користування кредитом та пені. (а.с.14-17, 82-88)

Суд дійшов висновку проте, що ОСОБА_2 після отримання листа щодо підвищення процентної ставки з 01.11.2008 року про свою незгоду щодо зміни процентної ставки за користування кредитом банк не повідомив, заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі не погасив, яку він повинен був погасити у разі не згоди з підвищенням процентної ставки, а продовжував сплачувати кредит, тобто не провів будь яких дій, які свідчили б про його незгоду, і це свідчило про прийняття ним пропозиції, та дало банку можливість здійснити автоматично з 01.11.2008 року підвищення процентної ставки.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не отримав повідомлення про підвищення відсоткової ставки.

Між тим, відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Банк направив письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки за адресою зазначеною ОСОБА_2 у кредитному договорі, отже банк діяв відповідно до умов укладеного з позивачем кредитного договору.

Та оскільки боржник відповідно до наданого розрахунку, сплачував проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Закон України від 12.12.2008 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким ЦК доповнено ст. 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, набрав чинності 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Кредитний договір між Банком та ОСОБА_2 укладений 26.04.2005 року, тобто до набрання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку". Таким чином, до набрання сили вказаним Законом заборони збільшення в односторонньому порядку розміру процентів за кредитними договорами не існувало. Внесення даного пункту до договору у момент його укладання відповідало умовам діючого законодавства.

Враховуючи, що і прийняття рішення про підвищення ставки, і відправлення повідомлення про прийняте рішення, відповідали договору, були здійснені до 09.01.2009 року, тобто до моменту набрання чинності Закону України від 12.12.2008 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", дії Банку відповідали вимогам діючого законодавства на час правовідносин.

Щодо доводів апеляційної скарги проте, що лист про підвищення відсоткової ставки міг бути доставлений до об'єкта лише 11.11.2008 року є припущенням і не має значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Між тим така редакція закону набула чинності лише з 09 січня 2009 року і не діяла на час правовідносин між сторонами.

Отже, Банк відповідно до умов кредитного договору та в рамках чинного на час правовідносин законодавства повідомив Позичальника про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності та справедливості підвищення процентної ставки до 14,04 % не приймаються колегією судів , оскільки банк діяв у межах п.2.3.1 Кредитного Договору. Згідно з яким банк мав право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США, за згодою Позичальника (а.с. 7).

За вказаних обставин твердження апеляційної скарги проте, що рішення ухвалене на припущеннях не відповідає матеріалам справи та наданими сторонами доказів.

Лист банку 30.10.2008 року був надісланий ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією реєстру № 311 USD про відправлення, та на якому є відмітка пошти від 05.11.2008 року (а.с. 46). Будинок за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, в якому зареєстрована та проживала ОСОБА_5 - дружина позичальника з 20.09.2007 року та його донька ОСОБА_4 з 02.06.2005 року. Відсутність квитанції про відправлення листа не спростовує копії реєстру № 311 USD про відправлення, на якому є відмітка пошти від 05.11.2008 року (а.с. 46).

За правилами ст. 64 ЦПК України копія письмового доказу не може бути проігнорована судом, а суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Між тим сторона відповідача не вимагала надати в апеляційній скарзі витребування оригіналу реєстру.

ОСОБА_2 після отримання листа щодо підвищення процентної ставки з 01.11.2008 року про свою незгоду щодо зміни процентної ставки за користування кредитом банк не повідомив, заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі не погасив, яку він повинен був погасити у разі не згоди з підвищенням процентної ставки, а продовжував сплачувати кредит, тобто не провів будь яких дій, які свідчили б про його незгоду, і це свідчило про прийняття ним пропозиції, та дало банку можливість здійснити автоматично з 01.11.2008 року підвищення процентної ставки.

Отже суд першої інстанції в цій частині дійшов до вірного висновку про те, що збільшення Банком розміру процентної ставки за користування кредитом здійснено з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника та обґрунтовано відмови у задоволені позову ОСОБА_2 відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" та Умов кредитного договору.

Інші доводи, викладені в апеляційної скарзі зводяться до переоцінки доказів, і незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді