АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27.05.2015 у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.05.2015 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від надання транспортного засобу, що перебуває у заставі та не повідомляє про його місцезнаходження, а тому вважає, що існує реальна можливість невиконання рішення суду у випадку задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки судом першої не була надана належна оцінка доказам, які містяться в матеріалах справи та було порушено процесуальні строки розгляду вказаної заяви.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому, враховуючи положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України , колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Справа № 758/13979/14-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/10742/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК України.

Судом встановлено, що в листопаді 2014 року представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованість за кредитним договором та з метою забезпечення вищевказаного позову просив зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві здійснити заходи щодо розшуку транспортного засобу марки Hyundai, модель - Coupe, 2006 року випуску, колір-червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № КМННN61DP6U229606, тип - легковий купе, реєстраційний номер АА 0456 СН, який є предметом застави, вилучити його і передати на відповідальне зберігання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до моменту вирішення справи у суді першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанції та/або повного виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що зважаючи на значну суму заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача та враховуючи те, що при неналежній експлуатації транспортного засобу, його пошкодженні чи знищенні, ринкова вартість його знижується та існує ймовірність невиконання рішення суду, при задоволенні позову, що в свою чергу завдасть значних збитків позивачу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не підтверджена необхідність забезпечення позову, а заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях. Разом з тим, вид забезпечення позову обраний заявником не відповідає видам забезпечення позову зазначеним в ст. 152 ЦПК України, а обрання саме такого виду забезпечення позову є необґрунтованим, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за кредитом, а не звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 р. роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоцільність застосування заходів забезпечення позову про які просить позивач, оскільки вказаний автомобіль вже є предметом застави, та на нього накладено заборону на його відчуження.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а не з позовом про звернення стягнення на предмет застави, а тому види забезпечення позову які просить застосувати позивач є недоцільними, необгрунтованими та такими, що не відповідають позовним вимогам.

Доводи апелянта про те, що неможливо знайти предмет застави, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для забезпечення позову шляхом розшуку та вилучення вказаного предмету застави, так як це суперечить положенням ст. ст. 151, 152 ЦПК України.

Порушення суддею строків розгляду заяви не може бути підставою для скасування ухвали судді, так як це не призвело до неправильного вирішення питання і не передбачено нормами процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведенні доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення питання.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: