Справа №442/6981/15-ц
Провадження №2/442/2411/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

03 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах та на підставі довіреності від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №29, по вул. Грушевського, 42/4, м. Дрогобич Львівської області; зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову, покликається на те, що їм відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно на праві спільної приватної власності належить 1/1 частка квартири АДРЕСА_1, яка складається з кімнат, житловою площею 40,8 кв.м., загальною 55,7 кв.м., в якій по даний час залишається бути зареєстрований відповідач ОСОБА_3. Вони позивачі, являючись власниками квартири, незважаючи на наявну можливість розпоряджатися належним їм майном (продати, подарувати), зараз позбавлені можливості безпосередньо користуватися ним, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає їй в цьому, не проживаючи в даній квартирі та в добровільному порядку не бажає знятися із реєстраційного обліку. Також вони не бажають оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки він не являється членом їхньої сім»ї. Разом з тим, в квартирі відсутні речі відповідача. з актів КП «Житлово-експлуатаційного обєднання Дрогобицької міської ради» вбачається, що відповідач з 2011 року не проживає у квартирі.

Позивачка ОСОБА_1, яка діє в інтересах та на підставі довіреності від ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, однак подала заяву у якій просить слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був належно повідомлений через засоби масової інформації, і, керуючись ст.224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомлений про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками квартири №29, що по вул. Грушевського, 42/4, м. Дрогобич Львівської області, яка належить їм на праві приватної спільної сумісної власності в розмірі частки 1/1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером : 44728306 від 29.09.2015 року, видане Реєстраційною служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.09.2015 року індексний номер 44731319 (а.с.6,7 ).

Відповідно до копії будинкової книги, у зазначеному вище житловому будинку є зареєстрованими, зокрема, позивачі та відповідач ОСОБА_3, колишній чоловік ОСОБА_1 ( рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 18.11.2011 року, справа №2-2166/11), однак останній з 2011 року в такій квартирі не проживає ( акт від 24.04.2015 року, 08.07.2015 року, 13.10.2015 року затверджений КП «Житлово-експлуатаційного обєднання» Дрогобицької міської ради).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З розяснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, перестав бути членом сім»ї позивачів, не сплачує комунальних послуг, його особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним будинком.

Разом з тим, суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації у спірному житлі, оскільки у відповідності до ст. 7 закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням буде підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Разом з тим, покладання обов'язку по виконанню рішення суду щодо зняття відповідача з реєстрації не на сторону по справі, суперечить нормам статей 27, 31, 35 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224,226 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №29, по вул. Грушевського, 42/4, м. Дрогобич Львівської області.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка