Номер провадження: 22-ц/785/8627/15
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Сватаненка В.І.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Одесавтотранс» до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Одесавтотранс», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ «Одесавтотранс» зхвернулося до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення боргу посилаючись на те, що 22.12.2014 р. між сторонами у справі було укладено договір позики № 135/14, за умовами якого відповідач отримала безвідсоткову позику у розмірі 12200 грн., яку зобов'язалась повернути, сплачуючи кошти в сумі 2033,33 грн. щомісячно до 25 числа кожного наступного місяця до каси або на поточний рахунок підприємства.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, не повернула жодної частини позики, у зв'язку з чим має заборгованість на загальну суму в розмірі 14199,07 грн., що складається з: заборгованості за договором позики в сумі 12200 грн., витрати від інфляції в сумі 215 грн.53 коп., пені в розмірі 1769 грн. та 3% річних в сумі 14 грн.54 коп.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року заяву в.о. директора АТ «Одесавтотранс» ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено, заборонено ОСОБА_2 відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанціції.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Одесавтотранс», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3.ч про визнання договору позики недійсним посилаючись на те, що підставою укладеного зазначеного договору стала крадіжка грошових коштів з приміщення АС м.Татарбунари у серпні 2014 р., факт якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і проводиться досудове розслідування. Її як директора згаданої АС викли- кали до позивача у м.Одеса, де під психологічним тиском було запропоновано укласти безвідсоткову позику на суму крадіжки, договір позики вона як підлегла особа підписала, але грошові кошти з каси товариства не отримувала і касовий ордер не підписувала.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 травня 2015 року зустрічні позовні вимоги прийнято, вимоги за згаданими зустрічними позовами об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 серпня 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Одесавтотранс» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2на користь ПАТ «Одесавтотранс» заборгованість за договором позики № 135/14 від 22.12.2014 р. в сумі 12200 грн., витрати від інфляції в сумі 215 грн.53 коп., пеню в розмірі 1769 грн. та 3% річних в сумі 14 грн.54 коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Одесавтотранс» судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення яким зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Одесавтотранс» відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ «Одесавтотранс» суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору позики № 135/14 від 22.12.2014 р., ПАТ «Одесавтотранс» в особі в.о. директора ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали даний договір про те, що позикодавець надає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 12200 грн. готівкою з каси підприємства за видатковим ордером, а позичальник зобов'язується повернути отриману суму в строки та в порядку, зазначені у даному договорі (п.1.1.).

Згідно п.2.2 згаданого договору, позичальник повертає грошові кошти позичальникові рівними частинами в сумі 2033 грн.33 коп. до 25 числа кожного наступного місяця шляхом внесення готівки до каси або на поточний рахунок підприємства.

Копією видаткового касового ордеру № 88 від 23.12.2014 р. підтверджується факт отримання відповідачем від позивача за договором позики грошових коштів в сумі 12200 грн.

Як вбачається з копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ПАТ «Одесавтотранс» пройшло державну реєстрацію 29.08.1997 р., 19.10.2004 р. В якості особи, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори,… зазначено керівника - ОСОБА_4

Згідно копії протоколу № 11/14/ОАТ- НС засідання Наглядової ради ПАТ «Одесавтотранс» від 07.10.2014 р. та копії наказу № 333-к по особовому складу, на посаду в.о. директора товариства призначено ОСОБА_4 з 08.10.2014 р.

Відповідно до п.7.31 статуту ПАТ «Одесавтотранс», директор товариства є одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю. Директор з метою реалізації порядку прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, одноосібно, на свій розсуд та під власну відповідальність ухвалює всі рішення щодо питань, які складають його компетенцію, встановлену цим статутом та чинним законодавством, шляхом вчинення відповідних дій, надання розпорядже- нь, складання наказів тощо.

Викладене дає підстави дійти до висновку про те, що в.о. директора ПАТ «Одесавто-транс» ОСОБА_4, укладаючи від імені товариствва договір позики з ОСОБА_2, діяв в межах наданої йому статутом компетенції, без її перевищення, що свідчить про чинність зазначеного договору позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як визначено ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або ви значеної кількості речей.

За викладених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду, що укладення договору позики між сторонами здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підтвердження укладення договору позики № 135/14 від 22.12.2014 р. ПАТ «Одесавтотранс» крім копії даного договору представлено видатковий касовий ордер від 23.12.2014 р., який посвідчує передання ОСОБА_2 позикодавцем грошової суми в розмірі 12200 грн.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.09.2013 р., ухваленій у справі № 6-63 цс 13, сформулював правову позицію, відповідно до якої, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оскільки грошові кошти, згідно видатковому касовому ордеру, було передано ОСОБА_2 23. 12.2014 р., то у відповідності до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики між сторонами слід вважати укладеним з моменту передання грошей.

Доводи ОСОБА_2 у позовній заяві та її представника у судовому засіданні про те, що позивач не отримувала грошових коштів і видатковий касовий ордер не підписувала, судом обгрунтовано не прийнято до уваги, оскільки вони спростовуються дослід женими у судовому засіданні доказами.

ОСОБА_2 сама ініціювала укладення договору позики, звернувшись до товариства з проханням про надання їй позики, такий договір було укладено, існує документ, який посвідчує передання їй позикодавцем зазначеної грошової суми, і оспорювання стороною позивача за зустрічним позовом отримання від відповідача грошових коштів не є логічним.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги твердження ОСОБА_2, вважаючи їх надуманими, про те, що підставою для укладення договору позики з ПАТ «Одесавтотранс» стала крадіжка грошових коштів 14.08.2014 р. з приміщення АС Татарбунари, де вона працювала директором, у зв'язку з чим 22.12.2014 р. її було викликано до керівництва і під психологічним тиском змушено підписати заяву та договір позики.

Ці ствердження в частині застосування до неї психологічного впливу з метою укладення згаданого договору не підтверджуються об'єктивними доказами, є голослівними. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 не конкретизовано, в чому проявлявся психологічний тиск, хто його здійснював, з якою мотивацією, тощо, а сама позивач у судові засіданя, яких було декілька, жодного разу не з'явилася для надання пояснень з цього приводу.

Обгрунтованою є позиція суду щодо відсутності зв'язку між фактом крадіжки грошових коштів з кімнати начальника автостанції м. Татарбунари з 13 на 14.08.2014 р., про що йдеться у листі керівництва Татарбунарського РВ ГУ МВС України в Одеській області та укладенням договору позики між ПАТ «Одесавтотранс» та ОСОБА_2

Районний суд на думку колегії суддів дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2, отримавши від ПАТ «Одесавтотранс» за договором позики грошові кошти, порушила умови договору, що передбачені п.2.2., та не повернула борг чи його частину, що свідчить про небажання виконувати договірні обов'язки.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, що визначено ст.525 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання, як передбачено п.3 ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Розділом 3 договору позики № 135/14 від 22.12.2014 р. передбачено відповідальність сторін, зокрема, відповідальність несумлінної сторони відшкодувати заподіяні невиконанням договірних зобов'язань збитки, сплатити пеню.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Розрахунком підтверджено заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Одесавтотранс» за договором позики № 135/14 від 22.12. 2014 р.

Оскільки договір позики між сторонами укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, то відсутні законні підстави для визнання його недійсним, у зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на неповне зясування судом обставин вчинення крадіжки грошових коштів з приміщення АС, незаконне спонукання її на підписання договору позики як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апелянта не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

В.І. Сватаненко