АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9516/15 Справа № 204/6824/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участі секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання не перешкоджати у встановленні меж земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації права власності на землю та спонукання до вчинення зобов'язання, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0325 га та кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 знести встановлений нею паркан та ворота, розташовані на його земельній ділянці, самостійно (за власний рахунок) відновити пошкоджену відмостку і привести ділянку до стану, придатного для використання, та передати її у його розпорядження.(а.с.2-5, 61)

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, уточнивши її, просила визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0356 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 виданий, на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.04.2002 року, № Д-123, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку, зобов'язавши його виконати умови попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0031 га, укладеного, на підставі заяви та розписки ОСОБА_3 від 16 травня 2011 року. (а.с.87-92)

Ухвалою суду першої інстанції від 17 грудня 2014 року обидва позови були об'єднані в одне провадження.(а.с.56-57)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди права власності ОСОБА_3 на земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0325 га та кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, зобов'язавши ОСОБА_2 знести встановлений нею паркан та ворота, розташовані на земельній ділянці ОСОБА_3, самостійно (за власний рахунок) і привести ділянку до стану, придатного для використання та передати її у розпорядження ОСОБА_3.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами. (а.с.187-193)

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування cудом обставин справи та порушення норм процесуального права, просила його скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 та відмови у її зустрічному позові, і ухвалити нове рішення, яким у задоволеній частині позову ОСОБА_3 відмовити, а її позовну заяву задовольнити.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду ОСОБА_2 оскаржує лише в частині задоволення вимог про усунення перешкод права власності ОСОБА_3 на земельні ділянки та відмови у її зустрічному позові, його законність та обґрунтованість в іншій частині, колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 0,0325 га та 0,0031 га за кадастровими номерами відповідно НОМЕР_1, НОМЕР_2, які розташовані по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 05.08.2014 року за індексними номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5, та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, від цієї ж дати, за № 25181721 та № 25185266, витягами з Державного земельного кадастру № НВ-014 та № НВ-014. (а.с.6-9)

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 17.07.2003 року, ОСОБА_3 була виділена у приватну власність, земельна ділянка площею 0,0356 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1. (а.с.103)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2013 року за індексним номером 12149540 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2013 року за № 12149901 суміжними землевласниками (землекористувачами) та співвласниками земельної ділянки площею 0,0778 га (кадастровий номер НОМЕР_7), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.104, 106)

Встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була досягнута згода щодо продажу ним відповідачці частини належної йому земельної ділянки площею 30 кв.м. по АДРЕСА_2, за умови, що на ній не будуть будуватися будівлі вищі, ніж 2 метри про що ним була складена заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. та зареєстрована в реєстрі за № 850 (а.с.110).

Згідно розписки від 16 травня 2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 суму у розмірі 24000 грн., що еквівалентно 3000 доларів США за продаж ним земельної ділянки площею 30 кв.м.(а.с. 109)

Вважаючи спірну земельну ділянку своєю власністю, ОСОБА_2 встановила на ній паркан та ворота.

Як вбачається з позовної заяви, як на підставу задоволення вимог про визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_6 від 17.07.2003 року та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 посилалась на те, що у травні 2011 року вона придбала ? частину домоволодіння по АДРЕСА_3 та від ОСОБА_3 їй стало відомо, що частина земельної ділянки площею 31 кв.м., з північної сторони, що межує з його парканом, яку вона вважала віднесеною до належної їй частини домоволодіння, є його власністю, на підставі спірного держакту, однак отримавши грошові кошти за землю та, у подальшому, всі необхідні документи для продажу, ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що порушує її права, а тому вона змушена звернутись до суду. Крім того, під час виготовлення державного акту на ім'я ОСОБА_3 були порушені межові знаки та змінено розмір земельної ділянки, що знаходилась у її користуванні. (а.с. 87-92)

Відмовляючи в задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Колегія судддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації права власності на землю слід відмовити не з підстав пропуску позовної давності, а через недоведеність позову з огляду на відсутність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог, виходячи з наступного.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Підставою для визнання недійсним державного акту є неправомірність передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача. (Постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-319цс15)

Всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України, позивачкою не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження неправомірності передачі спірної землі у власність ОСОБА_3 з боку Дніпроперовської міської ради.

Крім того, вирішуючи спір про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, суд першої інстнції не вирішив питання щодо залучення до участі у справі Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, як компетентного органу, який проводить державну реєстрацію виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, в тому числі на земельні ділянки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з вищевикладених підстав.

Щодо вимог позивачки за зустрічним позовом про забов'язання ОСОБА_3 виконати умови попереднього договору, то в цій частині суд першої інстанції, виходячи зі змісту ч.1 ст. 635 ЦК України, дійшов вірного висновку про відмову у позові.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, оскільки попередній договір купівлі-продажу у встановленій законом формі між сторонами не укладався, а заяву про згоду на продаж земельної ділянки, на яку посилається ОСОБА_2, не можна вважати таким договором.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Висновок суду першої інстанції щодо усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні належними йому земельними ділянками, шляхом зобов'язання відповідачку знести встановлений нею паркан та ворота, самостійно привести ділянку до стану, придатного для використання з передачею землі в розпорядження позивача, відповідає зазначеним нормам Закону та підтверджується доказами, які судом належним чином досліджені і оцінені.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не з'ясовано, ким були встановлені ворота та взагалі це питання не піднімалось в судовому засіданні є безпідставними та такими, що спростовуються технічним записом судового засідання. Так ОСОБА_2 пояснила, що при купівлі будинку попереднім власником були встановлені старі ворота, які були нею замінені на нові. (судове засідання від 04.06. 2015 р. час 10:28:03)

Доводи апелянта у скарзі стосовно неповного з'ясування судом обставин справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації права власності на землю, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову, з інших підстав. В решті рішення суду відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі, у зв'язку з чим апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на землю - скасувати і в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: