Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною заявою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі ст. 235 ЦПК України та роз'яснено заявнику право звернутися до суду із позовом у позовному провадженні.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 липня 2015 року скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити у справі рішення, яким його заяву задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального та матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, передбачених ч. 6 ст. 235, ч. 4 ст. 256 ЦПК України, оскільки вважав, що існує спір про право заявника на зарахування періодів його роботи на підприємстві до його трудового стажу, а тому вказані факти підлягають доказуванню під час розгляду справи у порядку позовного провадження та можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, що не може бути розглянуто у порядку розділу ІV глави 6 ЦПК України.

Скасовуючи вищевказану ухвалу суду першої інстанції та постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги позивача фактично зводяться до оскарження дій суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із відмовою зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи із 16 липня 1979 року до 10 грудня 1979 року та із 09 квітня 1982 року до 01 листопада 1982 року.

Оскільки спір між сторонами з приводу оскарження дій суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного Фонду України під час здійснення ним владних управлінських функцій на підставі законодавства при призначенні пенсії не може розглядатися у порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, тому апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1979/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Однак із вказаними висновками апеляційного суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ст. 256 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS95026.html?pravo=1>справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Однак вищевикладені положення норм процесуального права залишилися поза увагою апеляційного суду, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, звертаючись до суду з указаною заявою, ОСОБА_3 просив на підставі ст. ст. 256-258 ЦПК України встановити юридичний факт перебування його, ОСОБА_3, у трудових відносинах із Єгорликським плодовим радгоспом Ростовського тресту «Плодопром» у періоди із липня 1979 року до 10 грудня 1979 року та із 09 квітня 1982 року до 01 листопада 1982 року.

Враховуючи зазначене, помилковим є висновок апеляційного суду, що вимоги позивача фактично зводяться до оскарження дій суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із відмовою зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи із 16 липня 1979 року до 10 грудня 1979 року та із 09 квітня 1982 року до 01 листопада 1982 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню, із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 липня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Ступак