Справа № 212/6782/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

Головуючого судді Шум Л.І.

При секретарі Водопяновій Ю.С.

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ОлександраКостянтиновича до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працював у відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 28 років 06 місяців: з 01.1986 р. по 11.2014р. підземним гірником, підземним роздавальником вибухових матеріалів, підземним підривником, підземним прохідником з правом ведення вибухових робот, підземним вибуховиком ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». У жовтні 2014 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 1584 йому було встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). ЛН першого-другого ступеня.Радикулопатія попереково-крижова (L5-S1), переважно зліва та шийна (С5-С6) білатеральна з помірними статико-динамічними порушеннями та нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС 1 ст.). За висновком МСЕК від 11.12.2014 року серії 12 ААА № 000935 йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 % та 3 група інвалідності 01 грудня 2014 року безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує «ВМП, санаторно-курортне лікування, забезпечення лікарськими засобами». Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань він став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати він не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантаженні починається задишка, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці. Його турбує зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, стійкий біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта з іррадіацією в праву руку, біль в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль та обмеження рухів у крупних суглобах рук та ніг, затерпання кінцівок, загальна слабкість. При будь-якому фізичному навантаженні він відчуває посилення болі, затруднення рухів, порушення ходьби, порушення сну - він не може спати вночі сам та заважає своїм рідним, тому що не може без болі та стонів перевертатись у ліжку. Зранку, взагалі без сторонньої допомоги не взмозі піднятися з ліжка. Періодично його мучить головний біль,бувають запаморочення, підвищується артеріальний тиск, що ставить під загрозу його життя. Це підтверджуються виписками з його медичної карти. Таким чином суттєво змінився спосіб його життя, що спричиняє йому моральні страждання. В відшкодування моральної шкоди просив стягнути з відповідача на його користь 243 600 гр.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2К і його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» в особі ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала і пояснила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення її здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань.

Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 28 років 06 місяців: з 01.1986 р. по 11.2014р. підземним гірником, підземним роздавальником вибухових матеріалів, підземним підривником, підземним прохідником з правом ведення вибухових робот, підземним вибуховик ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

У жовтні 2014 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 1584 позивачу було встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). ЛН першого-другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова (L5-S1), переважно зліва та шийна (С5-С6) білатеральна з помірними статико-динамічними порушеннями та нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС 1 ст.)

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних індивідуальної СГХ умов праці від 04.03.2014 р. № Ф-2/2-11-3/1380 виданою Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму, важкості праці. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Роботи виконувались в умовах підземного несприятливого мікроклімату шахти.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 03.11.2014 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 кл. 2 ст. шкідливості, за важкістю праці - до 3 кл. 2 ст. шкідливості.

Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 5 при гранично допустимому до 2.

Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) - 40 при гранично допустимій до 30.

Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30?/понад 30 ?, % зміни : 30/6,2 при гранично допустимій до 25/0.

Нахили корпуса (вимушені, більше 30 ?), кількість за зміну: 204 при гранично допустимих до 100.

Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ.

У відповідності до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, шо не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

У відповідності до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці».

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність.

Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважаю, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Винним у заподіянні позивачу фізичної і моральної шкоди є підприємство - ПАТ «КЗРК», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях.

Факт провини підприємства підтверджується актом розслідування профзахворювання, висновком Українського НДІ проммедицини № 1584 від 02.10.2014 р, копіями виписок з амбулаторної картки позивача. Вказані документи свідчать про зв'язок противоправної поведінки і шкоди, яка завдана позивачу як суб'єкту трудових правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

За висновком МСЕК від 11.12.2014 року серії 12 ААА № 000935 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 % та 3 група інвалідності 01 грудня 2014 року безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, санаторно-курортне лікування, забезпечення лікарськими засобами».

Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя.

Позивач відчуває фізичні страждання а саме приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, його турбує зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, стійкий біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта з іррадіацією в праву руку, біль в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль та обмеження рухів у крупних суглобах рук та ніг, затерпання кінцівок, загальна слабкість. При будь-якому фізичному навантаженні позивач відчуває посилення болі, затруднення рухів, порушення ходьби, порушення сну - він не може спати вночі сам та заважає своїм рідним, тому що не може без болі та стонів перевертатись у ліжку. Зранку, взагалі без сторонньої допомоги не взмозі піднятися з ліжка. Періодично його мучить головний біль,бувають запаморочення, підвищується артеріальний тиск, що ставить під загрозу його життя. Ці обставини підтверджуються виписками з його медичної карти. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю.

Отже отримані професійні захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому.

У позивача на підставі висновку МСЕК від 11.12.2014 року виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, безпідставні, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 03.11.2014 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби ОСОБА_2 суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу 11.12.2014 року встановлено 50% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання і 3 група інвалідності, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві 28 років 6 місяців і наслідків, що наступили, вік позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 20 000 гр.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком»про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 ОлександраКостянтиновича в відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 487гр.20 коп.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу.

Суддя: Л. І. Шум