У х в а л а

16 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 3 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини 7 статті 48 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII, в редакції, що діяла на час винесення постанови господарським судом 22 листопада 2010 року (далі - Закон України № 2343-XII), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 26 червня 2013 року та постанови Вищого господарського суду України від 22 травня 2013 року, 22 липня 2014 року, 8 вересня 2015 року, 30 вересня 2015 року, в яких на його думку зазначені норми права застосовані по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідач, як арбітражний керуючий при реалізації майна боржника, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, що перебувала в іпотеці, порушив вимоги частини 7 статті 48 Закону України № 2343-XII, а саме, кошти від реалізації іпотечного майна не були спрямовані на погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсиббанк», як іпотекодержателем.

Висновок суду у постанові Верховного Суду України від 26 червня 2013 року не суперечить висновкам суду в справі, яка переглядається, а тому дане судове рішення не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права.

Постанови Вищого господарського суду України від 22 травня 2013 року, 22 липня 2014 року, 8 вересня 2015 року, 30 вересня 2015 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки вони прийняті в справах в яких зміст та підстави позовних вимог; встановлені судами фактичні обставини, відмінні від справи, рішення в якій переглядається, що не вказує на неоднакове застосування судом касаційної частини 7 статті 48 Закону України № 2343-XII.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін