Справа № 191/3506/14-ц
Провадження № 2/191/35/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Черкової Н.Т.

за участю секретаря- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики в сумі 38 366 грн.40 коп., а також пеню за 6 місяців у зв»язку з просроченням повернення суми позики за договором позики на підставі п.6 ст.232 Господарського Кодексу України за шість місяців, що складає на 21.07.2014 року 69442,12 грн., а також 3% річних з простроченої суми, що складає 993,32 грн. та проценти за користування позикою в сумі-3363,61 коп., а всього просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 - 112165 гривень 51 коп.

В подальшому змінив свої позовні, уточнивши їх, про що надав уточнену позовну заяву і просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначений борг у сумі 112165 гривень 51 коп., мотивуючи тим, що 08 травня 2013 року між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідачі зобов'язалися повернути отримані грошові кошти в сумі 4800 доларів США не пізніше 08 вересня 2013 року. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу свого зобов'язання не виконали. На підтвердження фактичного одержання вказаної суми, ОСОБА_3 було надано розписку від 08 травня 2013 року, яка була написана відповідачем власноручно про отримання ним від позивача грошових коштів в розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США, що на день отримання позики за офіційним курсом НБУ 799,300 гривень за 100 доларів США становило 38 366 гривень 40 копійок. Також вони надали і копії своїх паспортів та ідентифікаційних номерів. Вказані гроші відповідачі брали з метою використання в своєму бізнесі та в інтересах своєї сімї, про що вказано в п.1 Договору позики. Але своєчасно борг за договором позики не повернули.

На його неодноразові вимоги за цей час виплатити йому вказану суму позики вони лише обіцяють, ніяких дій по виплаті не вчиняють, ховаються. Але він знає, що вони мешкають за вказаною адресою, займаються бізнесом, отримують від цього доходи, мають ряд автомобілів, якими користуються, тому він був вимушений звернутись до суду.

Просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 08 травня 2014 року в розмірі 38 366,40 грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 993, 32 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 69 442, 18 грн., проценти за користування позикою в розмірі 3 363,61 грн., а всього 112 165 гривень 51 копійку на підставі розрахунку:

- суму позики згідно укладеного договору та розписки в розмірі 38 366 гривень 40 копійок (4 800 доларів США), суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від суми боргу.

Розрахунок 3% річних:

Станом на 21 липня 2014 року кількість днів прострочення становить - 315 днів.

38 366,40 грн. х((315хЗ):365)):100 = 993,32 грн.

Враховуючи той факт, що відповідач вчасно не повернув розмір отриманої позики, він повинен сплатити на користь позивача і пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3 договору позики передбачено, що за прострочення повернень: грошових коштів позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% від суми, що залишилася до сплати за кожен день прострочення.

Відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розрахунок пені: (за 6 місяців) 38 366,40 грн. х (1 х 181 день прострочення): 100 = 69 442,18 грн.

Оскільки у розписці не зазначено розміру процентів за договором позики, то у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позивач має право на отримання процентів на рівні облікової ставки НБУ, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позика отримана 08 травня 2013 року. Строк користування позикою станом на 21 липня 2014 року - 438 днів.

До 10 червня 2013 року облікова ставка НБУ складала 7,5%, тобто сума процентів з 08 травня 2013 року по 10 червня 2013 року за користування кредитними коштами становить (за 33 дні): 38 366,40 грн. х(7,5:365) х 33 :100=260,15 грн.

До 13 серпня 2013 року облікова ставка НБУ складала 7,0 %, тобто сума процента з 10 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року становить (за 64 дні): 38 366,4 грн. х (7,0:365) х 64 :100 = 470,90 грн.

До 15 квітня 2014 року облікова ставка НБУ складала 6,5 %, тобто сума процентів за цей період становить (за 245 дні): 38 366,40 грн. х (6,5:365) х 245:100= 1 673,93 грн.

3 15 квітня 2014 року по дату подання позову до суду облікова ставка НБУ складає 9.5 %, тобто сума процентів за цей період становить (за 96 днів): 38 366, 40 грн. х (9,5:365) х 96:100= 958,63 грн.

Загальна сума процентів складає: 260,15 грн. + 470,90 грн. + 1673,93 грн. + 958,63 грн. = 3 363,61 грн. Загальна сума заборгованості станом на 21 липня 2014 року становить:

38 366,40 грн. - заборгованість за договором позики

993.32 грн. - 3% річних з простроченої суми

69 442.18 грн. - нарахована пеня за прострочення повернення суми позики

З 363.61 грн. - проценти за користування позикою

Всього: 112 165 гривень 51 копійка.

29.12.2014 року від відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 08.05.2013 року. В обґрунтування якої вона зазначила, що договір позики вона не підписувала і побачила цей договір тільки тоді, коли отримала в жовтні 2014 року ухвалу Синельниківського міськрайонного суду про відкриття провадження по цивільній справі №191/3506/14 та позовну заяву з договором позики від 08.05.2013 року, укладеного начебто між нею, ОСОБА_4 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Але договір позики вона не підписувала, згоду на його укладання не давала і відповідно нікого не уповноважувала його підписувати.

Крім того, 08.05.2013 року вона не могла підписувати договір позики, так як знаходилась на роботі у відрядженні на потязі 335-336 (Дніпропетровськ Санкт - Петербург), оскільки вона працює провідником.

Згідно ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України: при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України, правочин вважається побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Виходячи з суми позики, що вказана в Договорі позики - 4 800 доларів США (38 366,40 грн.), то такий правочин не може вважатись дрібним. Оскільки вона оскаржуваний договір не підписувала, згоди на укладання цього договору не давала і відповідно нікого не уповноважувала на таке підписання, то на підставі ст.ст.203,215ЦК України, ст.65 СК України, оскаржуваний

договір позики від 08.05.2013 року має бути визнаний судом недійним. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за первісним позовом повністю, позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити, визнати недійсним Договір позики від 08.05.2013 року сторонами якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи покласти солідарно на відповідачів по зустрічній позовній заяві: ОСОБА_2, ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_2 спочатку свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Але в подальшому, під час розгляду цивільної справи в судовому засіданні, після отримання судом висновку судової почеркознавчої експертизи №1560-15 від 03.07.2015 року, за висновками якої підпис на договорі позики виконано не ОСОБА_4, а іншою особою, надав суду заяву в якій зазначив, що він відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_4, просив стягнути борг за позовними вимогами тільки з ОСОБА_3. Суд, своєю ухвалою на місці, прийняв часткову відмову від позовних вимог позивача. При цьому позивач ОСОБА_2 наполягав на стягненні боргу саме на підставі договору позики від 08.05.2015 року, та пояснив суду, що договір позики забрав додому відповідач ОСОБА_3 і він не знав, що договір позики ОСОБА_4 не підписувала. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомив. Тому справу розглянуто у його відсутності за згодою учасників.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала вимоги за своєю зустрічною позовною заявою, просила суд їх задовольнити. Просила визнати договір позики недійсним, мотивуючи тим, що вона договір позики не підписувала, він не може бути укладеним без її згоди, тому не є дійсним і з цих же підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі. Витрати покласти на відповідачів за зустрічною позовною заявою.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики не визнав, вважає його не обгрунтованим, оскільки договір позики не може бути визнаним укладеним, так як відповідно до вимог ст.207 ЦК України він має бути підписаний особисто особою та у відповідності до ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі. Підтримав вимоги за зустрічною позовною заявою, як обґрунтовані та доведені в судовому засіданні, просив визнати договір позики не дійсним.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, дослідивши письмові докази справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів

(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначив в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 відповідачі отримали у борг грошову суму в розмірі 4 800 доларів США, але на даний час так і не виконали своїх зобов'язань щодо повернення грошей. Позовні вимоги обґрунтовував договором позики та розпискою, власноручно написаною ОСОБА_3

Натомість, відповідач ОСОБА_4 категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог, свої заперечення обґрунтовувала тим, що не підписувала договір позики від 08.05.2013 року та в судовому засіданні заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Договір позики, укладений від її імені вважає недійсним, так як нею він не підписувався, що встановлено висновком експерта.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 1560-15 від 03 липня 2015 року, експертом було визначено, що підпис від імені ОСОБА_4, в графі «Позичальники: 1.» в оригіналі договору позики від 08.05.2013 від імені ОСОБА_4 про отримання грошових коштів в сумі 4800 доларів США у ОСОБА_2 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 (позикодавцем) та фізичними особами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (позичальниками), виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.116-123).

Судом також досліджені договір позики від 08.05.2013 року (а.с.94), розписка ОСОБА_3 про отримання коштів в сумі 4800 доларів США (5), посвідчення інваліда 2 групи на ям»я ОСОБА_2 (а.с.7), довідка Національного банку про офіційний курс валют (а.с.9-10, 28-29), довідка з місця роботи ОСОБА_4 (а.с.55), документи про реєстраціє фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (а.с.73-76), заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.86).

Відповідно до ст.203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі:п.1 «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам», п.3 «Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі», п.4 «Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом», п.5 «Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним».

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується їх паспортами (а.с.8,19).

Відповідно до ст.65 СК України Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Але в судовому засіданні встановлено, що відповідачка за первісним позовомОСОБА_4 не давала згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 на укладання договору позики, який за своїми умовами та сумою виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, недійсність правочину може бути визнана, вже на укладений правочин, якщо одна із сторін заперечує його дійсність.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні уточнених позовних вимог по первісному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики необхідно відмовити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 08 травня 2013 року на отримання грошових коштів сумі 4800 доларів США у ОСОБА_2, укладеного між ОСОБА_2 (позичальником) та фізичними особами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (позичальники) підлягають задоволенню.

Відповідо до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, підлягають з стягненню солідарно з відповідачів по зустрічній позовній заяві судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243-60, що підтверджуються квитанцією (а.с.68) та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.113,125).

Керуючись ст.ст. 202-203, 207, 215 ЦК України, ст.65 СК України, ст.ст.10, 60, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити в повному обсязі.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір позики від 08 травня 2013 року на отримання грошових коштів сумі 4800 доларів США у ОСОБА_2, укладений між ОСОБА_2 (позичальником) та фізичними особами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (позичальники).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 243-60 грн., а також витрати на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 3317-76 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6