Справа № 750/5422/15-ц
Провадження № 2-др/750/19/15
У Х В А Л А

17 листопада 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді Литвиненко І.В.

за участю секретаря Кравченко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

третя особа - орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Чернігові ради, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав позов задоволено, позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі з посиланням на те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 1200 грн.. Заяву було мотивовано тим, що у звязку із тим, що представник позивача не була присутня під час судового засідання 16.10.2015 року, а була присутня вже під час оголошення рішення суду і не могла надати суду акт виконаних робіт та розрахунок адвокатських послуг.

Представник позивача до початку розгляду справи через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала.

Позивач та відповідач у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі і питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 89), позивачем було надано квитанцію № 2761423 від 10.06.2015 року про оплату юридичних послуг в сумі 1200 грн.

Відповідно до ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. На момент проголошення рішення в матеріалах справи були відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2015 року вирішено питання про судові витрати. Представником позивача подано документи, які підтверджують понесені витрати за надання юридичних послуг в розмірі 1200 грн (а.с. 120-121) вже після винесення рішення, а тому суд був позбавлений можливості при винесенні рішення стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем, оскільки розрахунок суми гонорару не досліджувався в судовому засіданні.

Відповідно до п. 48. Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до абз. 2 п. 41 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

З огляду на вищенаведене заява представника позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки документальне підтвердження розрахунку витрат на правову допомогу було надано суду вже після проголошення рішення та додані до заяви про винесення додаткового рішення.

Керуючись ст. 88, п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя