Справа №471/623/15-ц 26.11.2015 26.11.2015 26.11.2015
Провадження №22-ц/784/2711/15
Головуючий у першій інстанції-Марценюк С.А.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. Категорія 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю представника позивача - Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПриватБанк звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 21 січня 2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_3 укладена кредитна угода та договір про видачу траншу № 06450, за якими останній отримав 40 000 доларів США зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 21 січня 2018 року. Цього ж дня між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договори поруки № 06450, за якими останні поручилися за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань у тому ж розмірі, що і боржник. 2 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 03/ДЗ, за яким останній поручився за виконання боржником кредитних зобов'язань в межах 1 000 грн.

Посилаючись на порушення боржником ОСОБА_7 кредитних зобов'язань та виникнення заборгованості станом на 22 квітня 2015 року у розмірі 116 279,89 доларів США (2 588 553, 15 грн.), з яких 38 376, 71 доларів США за кредитом, 42 982, 99 доларів США за процентами, 34 920, 19 доларів США пені, банк просив стягнути заборгованість солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та 1 000 грн. з ОСОБА_6

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у судові засідання не з'являлись, своєї думки стосовно позову не висловили.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, посилаючись на наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - належне йому майно та неможливість за таких обставин повторного стягнення кредитного боргу.

Рішенням Братського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року у задоволенні позов відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПриватБанку просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з висновком суду про наявність перешкод для стягнення боргу з боржника і поручителів та посилався на порушення норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Суворівського районного суду м. Херсона від 28 квітня 2010 року звернуто стягнення кредитного боргу в розмірі 40 469,65 доларів США на іпотечне майно, що належало ОСОБА_5 - житловий будинок АДРЕСА_1 що свідчить про закінчення строку дії кредитного договору та існування між сторонами тільки невиконаних зобов'язань за судовим рішенням.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Відповідно до статті 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, за відсутності інших передбачених законом або договором підстав, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Таким слід вважати виконання з додержанням визначених законодавством чи договором певних умов, якими щодо кредитних договорів є, зокрема, повернення, платність та строковість.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке своєчасно не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК.

Такий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс-15) та відповідно до статті 360-7 ЦПК є обов'язковим для застосування судами України.

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_3 укладено кредитну угоду № 06450 про загальні умови та порядок надання кредиту в рамках програми мікрокредитування окремими траншами в межах загальної суми 50 000 доларів США зі сплатою 14 % річних строком до 21 січня 2018 року (а.с.4-7).

22 січня 2008 року між тими ж сторонами укладено договір про видачу траншу, за яким ОСОБА_3 отримав 40 000 доларів США за попередньо узгодженими умовами (а.с. 8-10).

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань боржником, 22 січня 2008 року між ПриватБанк і ОСОБА_4 та між банком і ОСОБА_5 укладені окремі договори поруки, за якими (пункт 2) поручителі взяли відповідальність за виконання боржником кредитних зобов'язань у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, винагороди, штрафу та пені (а.с. 11, 11 зворот).

2 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 03/ДЗ, яким (пункт 2 та Додаток-1) визначено обсяг відповідальності останнього - 1000 грн. ( а.с.12,137).

Кредитні зобов'язання також забезпечені договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_5 (а.с. 164-168), за яким останній передав в іпотеку належне йому майно.

Рішенням Суворівського районного суду м. Херсона від 28 квітня 2010 року, залишеним в цій частині без зміни рішенням апеляційного суду Херсонської області від 1 червня 2011 року, в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 в загальному розмірі 40 459,65 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_9 шляхом продажу вказаного будинку ПриватБанком з укладенням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а.с. 73-75, 76-78). Судовими рішеннями вирішувались питання про виселення проживаючих осіб з житлового будинку - предмета іпотеки (а.с. 79, 80-81, 90-91).

Предмет іпотеки на теперішній час не реалізований (а.с. 131,132-136).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2012 року, яке набуло законної сили 31 травня 2012 року, з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ПриватБанку стягнута кредитна заборгованість в загальному розмірі 585 460,98 грн., яка виникла станом на 29 березня 2012 року в іноземній валюті в розмірі 74 619 доларів США, в тому числі 38 376,71 доларів США за кредитом, 27 174,62 доларів США за процентами, 9 067,84 доларів США пені. Цим же рішенням кредитна заборгованість в розмірі 10 000 грн. стягнута солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ «Акцент-Банк», як поручителя в межах його відповідальності (а.с. 138-139).

Примусове виконання судового рішення не здійснювалось (а.с. 131).

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що кредитні зобов'язання за договором від 21 січня 2008 року боржником ОСОБА_3 своєчасно не виконані, що і стало підставою для дострокового стягнення всієї суми боргу у 2010 році шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а у зв'язку з невиконанням судового рішення про звернення стягнення, і шляхом солідарного стягнення боргу з боржника та поручителів у 2012 році.

Отже, кредитна заборгованість ОСОБА_7 за кредитними угодами 21-22 січня 2008 року, яка виникла станом на 29 березня 2012 року, в тому числі 38 376,71 доларів США за кредитом, 27 174,62 доларів США за процентами та 9 067,84 доларів США пені вже стягнуті судовим рішенням.

Тому позовні вимоги ПриватБанку про стягнення тіла кредиту, а також процентів та пені, нарахованих станом до 29 березня 2012 року задоволенню не підлягають.

За період з 29 березня 2012 року станом на 22 квітня 2015 року боржнику нараховані проценти за користування кредитом та пеня за порушення умов повернення кредиту.

В межах умов пункту 2.3.1 кредитної угоди ПриватБанк збільшив розмір процентної ставки за кредитом з 14 до 21 %. Правомірність односторонньої зміни умов договору була предметом судового спору та підтверджена судовим рішенням (а.с. 73-78).

Пунктом 4.3 кредитної угоди передбачено право банку у разі порушення позичальником зобов'язань по поверненню коштів отримати 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

За розрахунком позивача за період з 29 березня 2012 року по 22 квітня 2015 року за умовами договору нараховано 15808,37 доларів США процентів, що за курсом валют (1: 22,8865) складає 361 798,26 грн.

Обов'язок сплатити та умови нарахування пені передбачені пунктом 6.1 кредитної угоди. Розмір нарахованої пені складає 0,2 % від суми простроченого платежу, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, коли кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування.

Отже, за період з 29 березня 2012 року по 22 квітня 2015 року нарахована пеня у гривневому еквіваленті у розмірі 314 589,06 грн.

Заяв про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені до суду не надходило.

Таким чином, стягненню за судовим рішенням підлягає кредитна заборгованість ОСОБА_3 за період з 29 березня 2012 року по 22 квітня 2015 року 15 808,37 доларів США заборгованості за процентами та 314 589,06 грн. пені.

При цьому колегія суддів не може прийняти до уваги посилання відповідача ОСОБА_5 та висновки суду першої інстанції про неможливість стягнення кредитного боргу при наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

По-перше, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення кредитного боргу солідарно з поручителів є реалізацією окремих способів забезпечення виконання основного зобов'язання (стаття 546 ЦК), і право вибору способу судового захисту належить позивачу. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з боржника, а також поручителя, якщо на час розгляду спору заборгованість не погашена (пункт 9 постанови №5 Пленуму ВСУ від 30 березня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Крім того, вимоги позивача стосуються і іншого періоду, за який нараховано заборгованість.

Відповідно до статей 553, 554 ЦК кожен з поручителів - ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 ( а.с.11,11 зворот, 12,137) відповідають перед кредитором як солідарні з позичальником ОСОБА_3 боржники в межах, які встановлені договорами поруки.

Солідарного обов'язку між поручителями умови вищезазначених договорів не передбачають.

Оскільки суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права при визначення підстав та обсягу відповідальності кожного з відповідачів, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 88 ЦПК перерозподілу між сторонами підлягають судові витрати, які поніс позивач при подачі позову та апеляційної скарги (7673, 4). Пропорційно задоволеним вимогам підлягають відшкодуванню позивачу 2004,30 грн. судових витрат, які підлягають поділу між відповідачами в рівних частках. Розмір судових витрат, визначений пропорційно задоволеними вимогам до ОСОБА_6, є незначним, а тому його врахування є недоцільним.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ, рахунок № 111,МФО

№305299) солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним договором №06450 від 21-22 січня 2008 року 15 808,37 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 361 798,26 грн., а також 314 589,06 грн. пені.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ, рахунок № 111,МФО №305299) солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за кредитним договором №06450 від 21-22 січня 2008 року 15 808,37 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 361 798,26 грн., а також 314 589,06 грн. пені.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ, рахунок № 111,МФО №305299) солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за кредитним договором №06450 від 21-22 січня 2008 року 1000 грн. кредитної заборгованості.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ, рахунок № 111,МФО №305299) з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 668,10 грн. судових витрат з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О. Данилова

Судді: Н.О. Шаманська

І.В.Лівінський