АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/3046/14-ц Головуючий суддя І інстанції Цвіра Д.М.
Провадження № 22-ц/790/1892/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретарів - Таран В.В., Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дзержинський районний відділ у м. Харкові головного управління державної міграційної служби України у Харківській області, про позбавлення права користування, виселення та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила позбавити права користування ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 трикімнатною квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; усунути їй перешкоди в здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом виселення відповідачів та інших осіб, які проживають у спірній квартирі без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею, як покупцем, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (продавець), останній передає у власність покупця квартиру АДРЕСА_2, а покупець приймає за неї обумовлену грошову суму. Після придбання квартири позивач не змогла в неї вселитись, оскільки відповідачі добровільно не звільнили квартиру та не знялись з реєстраційного обліку. Відповідачі продовжують проживати в квартирі, чим створюють позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, відповідачі вселили у спірну квартиру невідомих осіб.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 - задоволено частково. Позбавлено права користування квартирою АДРЕСА_3 в м. Харкові ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та інших осіб, які проживають у вказаній квартирі.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом виселення відповідачів та інших осіб, які проживають у спірній квартирі. В іншій частині позову - відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вказаного заочного рішення суду першої інстанції та ухваленні нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Посилається на те, що договір купівлі - продажу спірної квартири, за яким позивачка набула право власності не є чинним, позов про визнання недійсним вказаного договору розглядається у суді.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6. просили справу розглядати у їх відсутність.( а.с. 182, 183)

ОСОБА_8- представник ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що права власника квартири, позивача, підлягають захисту шляхом виселення відповідачів, оскільки останні втратили право користування спірною квартирою з припиненням права власності на неї.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2013 року було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_2 на праві власності, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки за договором купівлі - продажу буді - якій особі.

На виконання вказаного рішення, за договором купівлі - продажу від 04 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» та ОСОБА_4 остання придбала квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2013 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2013 року було скасовано.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2014 року в задоволенні позову ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі «Слобожанське РУ» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2014 року рішення суду від 21 листопада 2014 року скасоване та звернуто стягнення на предмет іпотеки, спірну квартиру. ( а.с. 176 - 177)

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 04 жовтня 2013 року.(а.с. 6).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, зміна власника житла є достатньою підставою для виселення колишнього власника житла та інших осіб, які зареєстровані у спірному приміщенні.

Посилання ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26. 06. 2015 року за яким ОСОБА_2 витребувала квартиру АДРЕСА_6 у ОСОБА_4, не є підставою для скасування судового рішення.

Так, згідно ст. 204 ЦПК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 22013 року, укладеним на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2013 року у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, установленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_7. ( а.с. 6, 116 - 117)

Вказаний договір на теперішній час є дійсним і ніким не скасований.

Отже, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26. 06. 2015 року за яким ОСОБА_2 витребувала квартиру АДРЕСА_6 у ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 388 ЦПК України не спростовує рішення суду про виселення відповідачів зі спірної квартири.

Крім того, з ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року вбачається, що виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

За змістом ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: