Справа № 192/1237/15-ц
Провадження № 2/192/439/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2015 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання Сербіної Л. Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонянької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Дзержинівська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 липня 2004 року померла його мати ОСОБА_3, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2003 року в рівних долях зі своєю сестрою ОСОБА_4, отримала у спадщину право на земельну частку (пай) площею 7,70 в умовних кадастрових гектарах, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, с. Мала Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, що має цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (копія свідоцтва додається). На підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП №0254618 на імя матері позивача та її сестри ОСОБА_4

Позивач зазначає, що після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді частини вищевказаного паю, яку він належним чином прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Першої Криворізької державної нотаріальної контори, а 02 квітня 2015 року він звернувся до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте йому було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну частку (пай) та в усному порядку було рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

У звязку з зазначеним позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через свого представника (а.с.78) в судове засідання 27 листопада 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, а його інтереси в судовому засідання представляв ОСОБА_5, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 08 квітня 2015 року (а.с.27) з усіма повноваженнями сторони у справі.

В судовому засіданні 13 та 30 жовтня 2015 року ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позові та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання 27 листопада 2015 року ОСОБА_5 не зявився, надавши до суду заяву, згідно якої просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с.87).

Представник відповідача Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.80), в судове засідання 27 листопада 2015 року не зявився, згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с.86). Згідно заперечень на позов не визнали його в повному обсязі на підставі того, що позивачем не було надано суду доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, а також з тих підстав, що позивач звернувся до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав лише 02 квітня 2015 року, в той час як його мати померла 08 липня 2004 року, тобто з пропущенням строку. На підставі наведеного вважають, що позивачем не надано доказів про прийняття спадщини, як не надано і доказів поважності пропуску строків звернення до суду за захистом своїх прав на частину земельного паю, оскільки як ЦК України 1963 року, так і ЦК України 2003 року строк позовної давності встановлений в три роки. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 не реалізував своє право на отримання у власність частини земельного паю після смерті своєї матері у встановлені законодавством строки (а.с.19-20). Додатково відповідачем було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.21-22).

Представник третьої особи - Дзержинівська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.85), в судове засідання 27 листопада 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.81), в судове засіданні 27 листопада 2015 року не заявилася. До суду надійшла заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_6, згідно якої він обізнаний про час та місце розгляду справи за участі ОСОБА_2, але у звязку з неможливістю бути присутнім під час судового засідання просить здійснювати розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її представника. Проти задоволення позовних вимог в частині визнання права на 1/4 частину земельної частки (паю) не заперечує (а.с.82-83).

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 08 липня 2004 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №567077, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції с. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2004 року (а.с.6).

Також судом встановлено, що померла ОСОБА_3 була матірю ОСОБА_1, оскільки відповідно до копії свідоцтва про його народження серії V-УР №0250671 від 09 вересня 1963 року його матірю записано «Пірогова Марія Іванівна» (а.с.45), яка згідно довідки Солонянського районного управління юстиції від 27 жовтня 2004 року уклала шлюб з ОСОБА_7 13 червня 1965 року та змінила своє прізвище з «Пірогова» на «Біля» (а.с.75).

Згідно копії спадкової справи №824 (а.с.41-63) з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 11 жовтня 2004 року звернувся ОСОБА_1 (а.с.42), а також ОСОБА_2 (а.с.43) як спадкоємці першої черги діти померлої, а 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.63).

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_3 померла 08 липня 2004 року, то до правовідносин щодо спадкування після її смерті повинні застосовуватися норми ЦК України 2003 року, який був введений в дію з 01 січня 2004 року.

Так, ст. 1261 цього Кодексу встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відповідно до ст. 1270 цього ж Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оскільки позивач є сином померлої ОСОБА_3, то він у відповідності до вимог ЦК України прийняв спадщину після її смерті шляхом подання у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контри, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.41-64).

Таким чином, посилання представника відповідача в письмових запереченнях на позов стосовно пропуску позивачем строку на прийняття спадщини спростовані матеріалами справи. Крім того, не знайшли свого підтвердження також і підстави для застосування строку позовної давності відповідно до заяви відповідача, оскільки судом було встановлено, що позивач не пропустив строк для прийняття спадщини та протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини 08 липня 2004 року подав відповідну заяву 11 жовтня 2004 року (а.с.42).

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В той же час ст. 1296 цього Кодексу передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшло не нерухоме майно, а лише право на земельну частку (пай), що не є нерухомістю, то у позивача відповідно не виникло обовязку щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, видача якого не обмежена будь-яким строком.

В той же час ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва, а постановою від 02 квітня 2015 року йому було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії (а.с.63).

Суд зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно з п.17 Перехідних положень ЗК України від 2002 року, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України ).

Судом було встановлено, що ОСОБА_3 в рівних долях зі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2003 року набула право на земельну частку (пай), яке було посвідчене сертифікатом серії ДП №0254618, що знаходиться в сел. ОСОБА_8 у володінні КСП ім. Мічуріна Солонянського району Дніпропетровської області розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки паю в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцеві ОСОБА_9 на підставі цього ж сертифікату, виданого Солонянською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 18 червня 1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0133 (а.с.7,8).

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були записані до сертифікату на право на земельну частку (пай), як особи, яким таке право передано в рівних долях, тобто по 1/2 частині (а.с.8).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі зазначеного сертифікату отримала державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 3,5922 га (а.с.10) оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні.

Таким чином судом було встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку в розмірі 1/2 частини від земельного паю в розмірі 7,70 умовних кадастрових гектарів.

Проте ОСОБА_3 за життя не оформила своє право на 1/2 частину земельної частки (паю), а сертифікат був замінений на державний акт на імя ОСОБА_4, на підставі чого позивач позбавлений можливості надати нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну частку (пай) на імя своєї матері.

Під час розгляду справи судом було встановлено що до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 увійшла лише 1/2 частина земельної частки (паю), оскільки інша частина була успадкована ОСОБА_4

Також судом було встановлено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 крім ОСОБА_1, також зверталася ОСОБА_2, як дочка померлої (а.с.43).

Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Оскільки суду під час розгляду справи не було надано доказів зміни часток спадщини після смерті ОСОБА_3, то суд виходить з їх рівності між позивачем та ОСОБА_2, як спадкоємцями після смерті ОСОБА_3

На підставі наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 7,70 в умовних кадастрових гектарах, підлягає частковому задоволенню, оскільки він як спадкоємець за законом разом з ОСОБА_2 успадкував таке право в рівних долях, тобто по 1/4 частині.

На підставі зазначеного, існують правові підстави для часткового задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права лише на 1/4 частину земельної частки (паю) площею 7,7 в умовних кадастрових гектарах, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Солонянський район, с. Мала Калинівка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 08 липня 2004 року та яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0254618 від 18 червня 1997 року. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що ОСОБА_2 є також спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, а доказів відмови від прийняття спадщини третьої особою у порядку, встановленому ЦК України позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).

Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись ЗК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,209,214-215,217-218 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Дзержинівська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на 1/4 (одну четверту) частину земельної частки (паю) площею 7,7 в умовних кадастрових гектарах, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Солонянський район, с. Мала Калинівка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 08 липня 2004 року та яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0254618 від 18 червня 1997 року, відмовивши в задоволенні решти позову.

Стягнути з Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 02 грудня 2015 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина