Справа № 158/2404/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/1423/15 Категорія: 48 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Овсієнка А.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в м.Луцьку за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду від 10 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерцівського районного суду від 10 серпня 2015 року в даній справі позов задоволено частково. Виділено у власність ОСОБА_4 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0888 га, яка розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 7215 грн. половини вартості автомобіля марки «ВАЗ 2107», 1998 року випуску. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду від 22 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 363грн. 60коп.

Позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення суду. Вважає його незаконним, в звязку з чим просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення та відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційні скарги позивача та відповідача слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що з 27 серпня 1988 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Луцького міського суду від 18.12.2002 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано і відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області 25 серпня 2009 року зареєстровано розірвання шлюбу, актовий запис № 462.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі самі правові підстави набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно передбачалися ст.ст.22, 24 КпШС, чинного на час придбання майна.

З ч.1 ст.70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з положеннями частин 1, 3 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З матеріалів справи встановлено, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 6 березня 2001 року купив земельну ділянку, площею 0,0888га для ведення садівництва, яка розташована на території масиву Муравище Ківерцівського району Волинської області 07.09.06р. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. На земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом садовий будинок. Садовий будинок не прийнятий в експлуатацію і право власності на нього не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Новостворене нерухоме майно стає обєктом цивільних правовідносин з моменту завершення його будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації права власності на нього.

Суд першої інстанції правильно визнав право власності на ? частину земельної ділянки, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя і відмовив у поділі незавершеного будівництвом садового будинку. Садовий будинок не може бути включений до складу майна, яке підлягає поділу, оскільки, право власності на нього як обєкт незавершеного будівництва не зареєстровано у встановленому законом порядку, а визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо як окремі від обєкта незавершеного будівництва речі неможливе, адже будучи використаними в процесі створення майна вони стають невіддільними від нього.

Доводи апеляційної скарги позивача, що відповідач мав довести, які роботи ним були проведені не в шлюбі і які будівельні матеріали придбані в цей час і судовою експертизою визначена ринкова вартість будівельних матеріалів та конструктивних матеріалів незавершеного будівництва, виходячи з вищенаведеного не заслуговують на увагу. Крім того, позивач не довела, які саме будівельні матеріали незавершеного будівництвом садового будинку були придбані сторонами за час шлюбу та яка їх вартість. Суд обґрунтовано не прийняв до уваги висновок судової будівельнотехнічної експертизи від 05.06.2012р. №О-58, так як при проведенні експертизи не визначено перелік будівельних матеріалів і конструктивних елементів, які були придбані сторонами за час шлюбу, які кошти на це були витрачені. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою власністю чоловіка потребує доведення.

Що стосується поділу автомобілів марки «ВАЗ-2105», р.н. 26277ВО та «ВАЗ-2107», то судом встановлено, що зазначені автомобілі на час розгляду справи у власності відповідача не перебувають.

ОСОБА_2 під час перебування сторін у шлюбі у 1999 році відчужив автомобіль марки ВАЗ-2105, 1982р. випуску, про що свідчить також реєстраційна картка АМТ, згідно якої вказаний транспортний засіб 23.03.1999 року знятий з реєстраційного обліку для реалізації. Кошти від реалізації цього автомобіля були використанні в інтересах сім"ї, на придбання іншого автомобіля і доказів, що дії вчинені ОСОБА_2 проти волі позивача ОСОБА_4 нею не представлено. Згідно біржової угоди від 03 квітня 2004 року автомобіль марки «ВАЗ-2107», 1998 року випуску, придбаний відповідачем ОСОБА_2 та відчужений останнім 06 вересня 2011 року. Вартість вказаного автомобіля на момент продажу становила 14430грн., що стверджується довідкою-рахунком серії КІМ № 558341 і суд підставно стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 7215грн. половини вартості автомобіля марки «ВАЗ 2107», 1998 року випуску, так як він був відчужений на час розгляду справи в суді.

Згідно положень пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Згідно розяснень п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Для стягнення грошової компенсації в сумі 52681,06грн. в силу положень статтей 10, 60 ЦПК України необхідно довести наявність таких грошових коштів у спільній власності подружжя. Кошти на рахунках відповідача на момент розірвання шлюбу відсутні, банківський рахунок у ПАТ «Кредитпромбанк» відкритий на імя ОСОБА_2 для зарахування та виплати пенсії та у ПАТ КБ «ПриватБанк» для зарахування зарплати, а тому поділу не підлягають. Заявлений розмір грошової компенсації вкладів в сумі 52681,06грн. позивачем не обґрунтований і не доведений.

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності. Діючий в той час Кодекс про шлюб та сім"ю України, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, чітко визначав в ст.44, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судом розірвано 18.12.2002 року. Реєстрація розірвання шлюбу між сторонами відбулася 25 серпня 2009 року, а позов про поділ спільного майна подружжя предявлений в липні 2011 року, в межах позовної давності.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 10 серпня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: