Справа № 302/225/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі - Маринець Д.М.,

з участю - представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриниха Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Міжгірського районного суду від 20 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі у виді невиплаченої надбавки за роботу в гірському населеному пункті, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що вони працювали у відповідача - в Міжгірському відділенні №2 ПАТ КБ «ПриватБанк» у періоди ОСОБА_2 з 01.11.2005 року по 21.10.2010 рік, ОСОБА_3 - з 13.08.2003 року по 24.12.2014 рік та їх заробітна плата складалася з посадових окладів і доплат у вигляді премій, тощо. У вказаний період їх роботи відповідач порушував трудове законодавство і не виплачував позивачам підвищення посадового окладу на 25% як працівникам, які працюють і проживають у гірській місцевості з часу одержання ними посвідчень громадянина, які працюють і проживають у гірській місцевості з часу одержання ними посвідчень громадянина, який працює і проживає на території гірського населеного пункту (ОСОБА_3 - з 14.12.2010 р., ОСОБА_2 - з 15.03.2007 р.).

Відповідач не виконав вимогу Закону України «Про статус гірських населених пунктів» з мотивів, що посадові оклади нараховуються в розмірі, що перевищує мінімальну заробітну плату і усно роз'яснив, що в разі подання скарги в інспекцію праці або до суду позивачів буде звільнено з роботи.

Посилаючись на вищезазначений закон, постанову Кабінету Міністрів України №648 від 11.08.1995 року, рішення Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України» і «Сук проти України» вважають, що відповідач не забезпечив їх мінімальні гарантії в оплаті праці, а тому просили стягнути з відповідача на свою користь невиплачене підвищення до посадового окладу (надбавку за роботу в гірському населеному пункті) в розмірі 25% до чинного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого державою у період їх роботи у відповідача, а саме ОСОБА_3 - 21028 грн. 09 коп., а ОСОБА_2 - 6702 грн. 87 коп.

Рішенням Міжгірського районного суду від 20 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь ОСОБА_2 по заробітній платі у виді (надбавки за роботу в гірському населеному пункті) за період роботи з 15.03.2007 р. по 21.10.2010 року в сумі 6702,87 грн. з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податкових і страхових платежів.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у виді ненарахованого і невиплаченого підвищення посадового окладу на 25% за роботу в гірському населеному пункті за період роботи з січня 2008 року по грудень 2011 рік і з вересня 2013 року по грудень 2014 року в сумі 13973,50 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду в межах середньомісячного заробітку, який передував звільненню ОСОБА_2 в сумі 2182,54 грн. і ОСОБА_3 у сумі 2440,37 грн. підлягало негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриниха Т.Ю., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції з посиланням на вимоги ст. 6 ч.1 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» і Положення затвердженого Кабінетом Міністрів України №345 від 19.03.1996 року Постанови Кабінету Міністрів України №648 ст.ст. 94-97, 100 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» констатував, що позивачі мають право на пільги передбачені даними законами і трудові права позивачів на одержання гірських надбавок підлягають захисту в такому порядку.

Судова колегія не погоджується з даним висновком суду із наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі працювали в Міжгірському відділенні №2 ПАТ КБ «ПриватБанк» спеціалістами по обслуговуванню клієнтів у періоди: ОСОБА_2 - з 01.11.2005 р. по 21.10.2010 р., а ОСОБА_3 - з 13.08.2003 р. по 29.12.2004 р. ОСОБА_3 перебувала у відпустках по вагітності й пологам і по догляду за дитиною, а саме: з 09.10.2006 р. по 20.07.2007 р., з 03.01.2012 р. по 07.05.2012 р., з 22.05.2012 р. по 25.08.2013 р., що стверджується записами в їх трудових книжках і змістом наказів про прийняття і звільнення з роботи, виданих відповідачем.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів», статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Положення про посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1996 року №345 визначає, що посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені ст.ст. 3, 6 Закону.

Статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, громадянин набуває з моменту отримання посвідчення.

14 грудня 2006 року Соймівською сільською радою видано посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту ОСОБА_3 (а.с. 15), а 15 березня 2007 року посвідчення видано ОСОБА_2 виконкомом Міжгірської селищної ради (а.с. 18).

Пільги громадянам, яким надано статус осіб, які проживають і працюють (навчаються) на території населеного пункту, якому надано статус гірських, визначені у ст. 6 Закону.

У ч.1 ст. 6 вищезазначеного Закону, йдеться, що умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.1 Постанови на підприємствах, установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населеного пункту, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищується на 25 відсотків.

У разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню на 25 відсотків.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч.1 ст. 94 КЗпП України).

Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може здійснюватися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати (ч.ч. 1, 2 ст. 95 КЗпП України).

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними угодами).

Статтею 4 Закону України «Про оплату праці» визначені джерела коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету та госпрозрахункових підприємств.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними угодами) встановлюють умови та розміри оплати праці працівникам.

Забезпечення оплати праці працівників, які працюють на підприємствах, розташованих в гірських населених пунктах, вказані підприємства здійснюють за рахунок доходів від своєї діяльності.

Таким чином, оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатися з урахуванням зазначених норм матеріального права, а положення п.1 Постанови слід розглядати, як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату.

Відповідно до п.1 Постанови на 25 відсотків підвищуються тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами, як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі №6-151цс12.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не приєднався до галузевих (міжгалузевих) генеральних та регіональних угод та не укладав колективний договір з профспілковим комітетом.

З матеріалів справи вбачається, що за період роботи ОСОБА_2 встановлений оклад з 01.02.2007 року - 727 грн. 42 коп. (мінімальна заробітна плата становила 400 грн. згідно Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 р. ст. 76), з 13.04.2007 р. - 1007,19 грн. (мінімальна заробітна плата - 420 грн.), з 01.01.2008 р. - 1037,34 грн. (мінімальна заробітна плата 515 грн. згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» №107-VI від 28.12.2007 року ст. 59), з 27.02.2008 р. - 1613,64 грн. (мінімальна заробітна плата 515 грн.), з 01.04.2008 р. - 525 грн., з 01.10.2008 р. - 545 грн., з 01.12.2008 року - 605 грн., з 01.04.2009 року - 625 грн., з 01.07.2009 р. - 630 грн., з 01.10.2009 р. - 650 грн., з 01.11.2009 р. - 744 грн., з 01.01.2010 р. - 869 грн., з 01.04.2010 р. - 884 грн., з 01.07.2010 р. - 888 грн., з 01.10.2010 - 907 грн.).

За період роботи у відповідача встановлений оклад ОСОБА_3 з 01.06.2006 р. - 957,44 грн. (мінімальна заробітна плата - 01.01.2006 р. 350 грн., з 01.08.2006 р. - 1070,08 грн. - 375 грн., з 01.02.2007 р. - 1231,01 грн. - 400 грн., з 01.01.2008 р. - 1267,35 грн. (515 грн.), з 10.01.2008 р. - 1815,35 грн., з 01.01.2013 р. - 2362,83 грн. (1147 грн.), з 26.08.2013 р. - 1815,35 (1147 грн.).

Таким чином відповідачем було встановлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посадовий оклад значно більший за мінімальну заробітну плату і виконано вимоги п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах».

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що оскільки фактична тарифна ставка позивачів, згідно до довідок про нараховану заробітну плату позивачів була значно вищою від гарантованих галузевими угодами за вказані роки мінімальних тарифних ставок, а тому підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 20 серпня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.