Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що відповідач неодноразово допускав прострочення сплати аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду на утримання дитини, унаслідок чого виникла заборгованість розмір якої станом на 20 листопада 2013 року становить 15 222 грн 50 коп, а пеня за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2011 року до жовтня 2013 року складає 58 669 грн 54 коп.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина у розмірі 29 335 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач має право на стягнення неустойки, оскільки заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача. При цьому розмір неустойки, який значно перевищує заборгованість, підлягає зменшенню до 29 335 грн.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені у справі судові рішення таким вимогам закону не відповідають.

Судом установлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1997 року до 18 лютого 2003 року, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2005 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09 листопада 2001 року й до досягнення ним повноліття.

Згідно довідки державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управлння юстиції № 36349 від 20 листопада 2013 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах за період з жовтня 2011 року до жовтня 2013 року складає 15 222 грн 50 коп.

Неустойка за вказаний період згідно наданого розрахунку складає 58 669 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_864/ed_2015_09_03/pravo1/T022947.html?pravo=1> при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843615/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_864/ed_2015_09_03/pravo1/T022947.html?pravo=1> пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_12_18/pravo1/VS090827.html?pravo=1> у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції погодився із наданим позивачем розрахунком, на підставі якого з відповідача на користь позивача стягнув зменшену суму неустойки (пені), при цьому у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> не навів розрахунків, з яких виходив при визначенні розміру неустойки (пені), не врахував, що вирахувавши пеню від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення необхідно обчислювати її в межах одного місяця й взагалі не вмотивував висновку щодо зменшення розміру неустойки (пені) й не зазначив на підставі яких норм матеріального права здійснено таке зменшення.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував всі обставини у справі, не дослідив докази та не надав їм оцінки.

Зазначене залишилося й поза увагою суду апеляційної інстанції.

Наведені порушення судами норм процесуального права (ст. ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 179 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1951/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко