У х в а л а

13 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

ОСОБА_4 зазначав, що 11 жовтня 2011 року сталась ДТП за участі його автомобіля та автомобіля, яким керувала ОСОБА_5, вина якої підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2011 року.

Рішенням Оболонського районного суду від 18 травня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УЕСК») про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «УЕСК» на користь позивача суму страхового відшкодування та суму судового збору, відмовивши в задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5, рішення набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 вересня 2012 року порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «УЕСК».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 5 лютого 2014 року заяву ОСОБА_4 про визнання кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «УЕСК» залишено без розгляду, мотивуючи тим, що право вимоги до боржника за спірними правовідносинами виникли у ОСОБА_4 до порушення провадження у справі про банкрутство, подана ним заява з грошовими вимогами до боржника після спливу встановленого законодавством строку для її подання.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування прийнятих у справі рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 20, 22, 33, 35, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон України №2343-XII), статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», статті 16 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2012 року та 13 червня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, керувався тим, що можливість отримання регламентних виплат від МТСБУ за страховика, який визнаний банкрутом, щодо вимог які виникли до дня порушення провадження про банкрутство (відповідно до частини 1, 2 статті 14 Закону України №2343-XII), законодавець пов'язує із необхідністю дотримання конкурсними кредиторами строків включення у реєстр вимог кредиторів. Оскільки, у позивача право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «УЕСК» виникло до дня порушення справи про банкрутство зазначеної страхової компанії, у МТСБУ відповідно відсутній обов'язок виконання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданого ПрАТ «УЕСК».

В наданій заявником ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2012 року суд касаційної інстанції залишаючи в силі рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимоги до МТСБУ відповідно до частини 1, 2 статті 14 Закону України №2343-XII виходив з того, що зобов'язання виникли після порушення процедури про банкрутство страхової компанії, а тому МТСБУ несе відповідальність за шкоду.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2012 року правовідносини виникли щодо стягнення страхового відшкодування з МТСБУ на користь потерпілої особи від злочину.

Зазначені судові рішення не вказують на наявність подібних правовідносин з оскаржуваним рішенням, оскільки обставини справи в них відмінні від справи, рішення в якій переглядається.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко