У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі по тексту - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звільнення майна з-під арешту.

Позовну вимогу обґрунтовано тим, що в іпотеці банку знаходиться нерухоме майно комплекс приміщення заг. площею 267,30 кв.м., а саме приміщення 1-19, 1-20, 1-21, 1-22, 1-23, 1-24, 1-25а в тому числі і балкон за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.04.2013 року задоволено позов банку та звернуто стягнення на вказане нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за двома кредитним договорами.

Однак банку стало відомо, що на предмет іпотеки 28.10.2011 року СУ ГУМВС України в Закарпатській області накладено арешт на підставі постанови в кримінальній справі 21026811 від 10.10.2011 року.

За таких обставин, оскільки банк має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, то просив суд звільнити дане нерухоме майно з-під арешту.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року у задоволенні даного позову відмовлено.

На зазначене рішення ПАТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що арешт накладений слідчим унеможливлює виконання судового рішення, що порушує ст. 19 Конституції України та ст. 14 ЦПК України. Вказує на помилковість посилання суду на необхідність оскарження арешту за правилами КПК України. посилаючись при цьому на Постанову ВСУ від 13.05.2013 року. В даному випадку банк як цивільний позивач згідно ст. 174 КПК України позбавлений можливості заявити клопотання про скасування арешту. Також посилається на те, що кримінальним провадженням не може вирішуватися доля нерухомого майна, правомірність переходу права власності, пріоритетність задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки тощо.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції 27.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 27.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 27.10.2006 року, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - нежилі вбудовані приміщення (магазину), що позначені на плані цифрами: 1-21 зал, 1-22 умивальник, 1-23 вбиральня, 1-24 вбиральня, загальною площею 120,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

10.11.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 10.11.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 10.11.2006 року, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - нежилі вбудовані приміщення (магазину), що позначені на плані цифрами: 1-19 торговий зал, 1-20 склад, 1-25а, в тому числі балкон, загальною площею 147,00 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.04.2013 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежилі вбудовані приміщення (магазину), що позначені на плані цифрами: 1-21 зал, 1-22 умивальник, 1-23 вбиральня, 1-24 вбиральня, загальною площею 120,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору № 0 від 27.10.2006 року, укладеного з ОСОБА_4 Одночасно звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежилі вбудовані приміщення (магазину), що позначені на плані цифрами: 1-19 торговий зал, 1-20 склад, 1-25а тамбур, в тому числі балкон, зальною площею 147,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_3, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору № 0 від 10.11.2006 року, укладеного з ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи на спірне нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови слідчого управління УМВС України в Закарпатській області в кримінальній справі №21026811 від 10.10.2011 року, дата реєстрації обтяження 28.10.2011 року. При цьому з відповіді Свалявського районного суду (який розглядає вказану кримінальну справу) та слідчого управління УМВС України в Закарпатській області вбачається. що арешт на спірне нерухоме майно накладено слідчим саме в зв'язку з визнанням такого майна речовими доказами по кримінальній справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення майна з-під арешту є неможливим, так як це майно є речовим доказом по кримінальній справі, що має судом досліджуватися безпосередньо.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ПК України одним із принципів кримінального судочинства є безпосередність дослідження доказів судом. Згідно даного принципу суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Із зазначеного можна дійти висновку, що зважаючи на обов'язковість безпосереднього дослідження доказів під час розгляду кримінальної справи судом, такі зберігаються в порядку передбаченому ст.100 КПК України та Постановою Кабінету Міністрів України N 1104 від 19 листопада 2012 року до набрання рішенням (вироком чи ухвалою) законної сили, і доля такого майна вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (вирок чи ухвала про закриття кримінального провадження).

За таких обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що хоча банк і має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, і даний арешт перешкоджає йому в реалізації своїх прав як іпотекодержателя, однак в даному випадку звільнення майна з-під арешту є неможливим до вирішення питання щодо речових доказів в кримінальній справі.

При цьому колегія суддів вважає безпідставним посилання банку на обов'язковість судового рішення, оскільки в даному випадку накладення арешту слідчим є тимчасовим явищем. Наявність тимчасової обставини яка утруднює чи унеможливлює виконання судового рішення не свідчить, що таке рішення не підлягає виконанню (таке рішення буде виконуватися після припинення вказаних обставин), а відтак це не порушує принцип обов'язковості судового рішення.

Також безпідставним твердження апелянта на неправомірність посилання суду щодо необхідності оскарження арешту за правилами КПК України, оскільки суд першої інстанції такого висновку не робив. Судом лише зазначено, що питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення вироку, і такий висновок ґрунтується на вимогах закону.

Постановою ВСУ від 13.05.2013 року фактично дано висновок лише щодо підвідомчості даної справи (в порядку цивільного судочинства) і судом розглянуто дану справу з ухвалення рішення по суті, а тому повністю дотримано висновків викладених у вказаній Постанові.

Щодо послання апелянта на те, що кримінальним провадженням не може вирішуватися доля нерухомого майна, правомірність переходу права власності, пріоритетність задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки тощо, то колегія суддів констатує що дані обставини ніким не оспорюються, однак наявність даних обставин жодним чином не спростовують висновку суду першої інстанції щодо неможливості зняття арешт з майна, яке визнано речовим доказом по кримінальній справі до постановлення вироку чи ухвали про закриття кримінального провадження.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді