Справа № 500/5696/15-ц
Провадження № 2/500/2763/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Грубіян Л.І.
при секретарі Матвійчук Н.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу запозовом органу опіки та піклування ОСОБА_1 районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Орган опіки та піклування ОСОБА_1 районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно його сина та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач являється батьком малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 07.04.2015 року за направленням служби у справах дітей ОСОБА_1 районної державної адміністрації малолітнього ОСОБА_2 влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. За весь період перебування дитини у центрі батько жодного разу не навідав сина, не зателефонував, не виявив бажання забрати сина додому. Зазначає, що термін перебування дитині в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей добігає кінця, дитина потребує подальшого влаштування тощо.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимогу у повному обсязі. В останнє судове засідання не з'явилася.
Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив.
Зі згоди представника позивача, не обмеженої у повноваженнях, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖД №192887, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №631, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3.
Розпорядженням Ларжанської сільської ради №07-ОД від 31.03.2015 року малолітнього ОСОБА_2 вилучено з родини у зв'язку з тим, що мати дитини ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в ОСОБА_1 туберкульозно-легеневому стаціонарі, та влаштовано до інфекційної лікарні з метою проведення медичного обстеження хлопця.
07.04.2015 року за направленням служби у справах дітей ОСОБА_1 районної державної адміністрації малолітнього ОСОБА_2 влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей.Згідно довідки КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» №04/01-04-732/1від 09.04.2015 р. ОСОБА_4 не може виконувати батьківські обов'язки.
Згідно довідки центру соціально-психологічної реабілітації за №02-03/410 від 18.08.2015 року ОСОБА_2 з 07.04.2015 року перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей ОСОБА_1 районної державної адміністрації, за весь час перебування в Центрі, батько дитини - ОСОБА_3 не цікавився станом дитини жодного разу, не зателефонував, не відвідав, не проявив бажання забрати сина.
Згідно висновку органу опіки та піклування ОСОБА_1 районної державної адміністрації №02/01-25/1602/1894 від 25.08.2015 року ОСОБА_3 визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню сина, не здійснює за ним належний догляд та контроль, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його необхідним харчуванням, не цікавиться його здоров'ям, не створює умови для отримання ним освіти, а також не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву органу опіки та піклування ОСОБА_1 районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити, так як позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини.
Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Стаття 180 СК України передбачає обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2015 рік прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача аліментів у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст.88 ЦПК України та ст.9 Закону України Про судовий збір з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Частина 2 ст.367 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст.10, 11, 58-61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст.141, 164, 165, 166,180, 182, 183, 191 СК України, -
Позов органу опіки та піклування ОСОБА_1 районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь опікуна або державного закладу, в якому буде перебувати дитина, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи від дня предявлення позову, а саме з 10.09.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме по 10.08.2027 року.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць піддати негайному виконанню.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідачки, що подається до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у справі, до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5