Справа №583/1786/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/1943/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Сибільової Л. О. , Собини О. І. ,

при секретарі судового засідання - Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: Охтирська міська рада, реєстраційна служба Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, управління Держземагентства у Охтирському районі Сумської області, про скасування реєстрації державних актів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені частково.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області №8962468 від 12 грудня 2013 року про державну реєстрацію права власності на 75/100 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області №8966000 від 12 грудня 2013 року про державну реєстрацію права власності на 25/100 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_4.

Скасовано реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в прибуток держави з кожного по 730,80 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено. (а.с.181-182)

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні строку позовної давності, з пропуском якої позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2012 року (справа №2-67/2012) встановлено, що ОСОБА_6 дізнався про порушення свого права у вересні 2011 року, а з даним позовом звернуся лише 28 червня 2015 року. Вказують, що судом першої інстанції не взято до уваги положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» про визнання дійсними всіх прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, у той час як відповідачі набули право власності на спірні земельні ділянки у період з 1993 року по 2009 року. Зазначають, що державному реєстратору вони надавали ряд чинних документів про право власності на землю, які ним перевірялися та була проведена перереєстрація їх права власності, яке набувалося ними упродовж багатьох років на різних підставах. Вказують, що спірна земельна ділянка була сформована при виготовленні технічної документації у 1998 році, тоді і були визначені її фактичні межі, яким відповідають і зазначені у Державному акт від 1998 року. Доводять, що позивач є лише користувачем земельної ділянки на якій розташований будинок, її власником на час розгляду справи являється Охтирська міська рада. Вважають, що судом першої інстанції безпідставно застосована ст.107 Земельного Кодексу України (відновлення меж) не має ніякого відношення до скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, у той час як слід було керуватися положеннями ст.100 та ст.102-1 Земельного Кодексу України. Крім того, вважають, що дана справа не підсудна Охтирському міськрайонному суду Сумської області, як суду загальної юрисдикції, а повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства, оскільки державна реєстрація земельної ділянки та права власності на земельну ділянку здійснювалася державним органом виконавчої влади. (а.с.189-192)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16 грудня 1993 року №577 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передана у приватну власність земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва АДРЕСА_1 (а.с.70).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 27 січня 1998 року виданий державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №158 (а.с.71-72).

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 13 січня 1998 року, посвідченим державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Ковальчук С.І. за реєстровим №2-319, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_10 земельну ділянку площею 750 кв.м, розташовану на землях, що знаходяться у веденні Охтирського міськвиконкому в АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку - 1000 кв.м (а.с.73).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 липня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-807, ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_8 1/4 частину спадкового майна, яке складається з жилого будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.67).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-35, ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_8 спадкове майно, яке складається з 1/4 частини приватної земельної ділянки площею 0,0250 га, наданої для індивідуального житлового будівництва - 0,250 га, що знаходиться в АДРЕСА_1

В подальшому відповідачами була розроблена технічна документація на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі якої 22 квітня 2011 року були видані державні акти на ім'я ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 та на ім'я ОСОБА_4 серія НОМЕР_4 (а.с.15, 16, 131-132).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2012 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1 виданий 22 квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_3 серія НОМЕР_3; а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1 виданий 22 квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 серія НОМЕР_4 (а.с.6-9, 10-14).

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що план зовнішніх меж земельної ділянки, зазначений в технічній документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, розроблений Охтирським відділенням Сумської філії ПП «Бюро землевпорядного проектування», та, відповідно в державних актах на право приватної власності на земельну ділянку від 22 квітня 2011 року серії НОМЕР_5 та НОМЕР_3, що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідають фактичному використанню земельних ділянок, оскільки зазначена на плані суміжна межа між земельними ділянками по АДРЕСА_1 проходить по господарським будівлям ОСОБА_6, а тому визнав, що державні акти на право власності на земельну ділянку були видані з порушенням вимог чинного законодавства України та порушують законні права землекористувача ОСОБА_6

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв'язку із визнанням судом недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 виданих 22 квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розміри та межі цієї земельної ділянки відповідачів фактично не визначені, а тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування реєстрації зазначеної земельної ділянки в Держаному земельному кадастрі.

З 01 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». ( далі Закон)

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ч.3 ст.17 Закону вбачається, що документи, які встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

04 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області із заявами про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку (а.с.128, 145).

На підставі поданих відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 документів, а саме державних актів на право власності на земельну ділянку серії та номер НОМЕР_3, НОМЕР_5, виданих 22 квітня 2011 року, та витягу з Державного земельного кадастру, державний реєстратор 12 грудня 2013 прийняв рішення, індексний номер 8962468 та 8966000 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, розташовану по пров.Кобзаря,17 у м.Охтирка Сумської області за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.131-132 , 142, 149-150, 162, 169, 170).

На думку колегії суддів суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, встановив, та правильно виходив з того, що в разі повідомлення відповідачами реєстраційній службі відомостей при подачі документів про наявність рішення суду про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, їх право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 державним реєстратором зареєстровано не було, оскільки згідно із п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», подані відповідачами документи, не відповідали вимогам, встановленим цим Законом та не мали на момент подачі і реєстрації юридичної сили.

Доводи апелянтів про те, що позовні вимоги ОСОБА_6 щодо скасування реєстрації державних актів не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а відносяться, виходячи з п.1 ст.3 КАС України до справ адміністративної юрисдикції, є безпідставними і колегією суддів відхиляються, оскільки спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства, крім того, даний спір щодо права сторін на земельні ділянки є приватноправовим, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ст.107 ЗК України до уваги колегіє суддів не приймаються, оскільки свої висновки щодо задоволення позовних вимог та скасування рішення державного реєстратора суд першої інстанції обґрунтовував не ст.107 ЗК України, яка стосується відновлення меж, а лише в оскаржуваному рішенні посилався на висновки Охтирського міськрайонного суду від 11 вересня 2012 року, в іншій справі у спорі між тими ж сторонами, яким було встановлено порушення вимог ст.107 ЗК України при виготовленні технічної документації, що потягло за собою визнання державних актів не дійсними.

Доводи апеляційної скарги відповідачів стосовно не застосування судом першої інстанції строків позовної давності є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст.256, 257, 264 ЦК України дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для застосування строків позовної давності у зв'язку з тим, що пред'явлення позову ОСОБА_6 до відповідачів у листопаді 2011 року про визнання не дійсними державних актів та ухвалення судового рішення про захист його прав є підставою для переривання строку позовної давності.

Доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що відповідачі у 2013 році здійснювали перереєстрацію свого права на земельну ділянку, а не перереєстрацію державних актів, а також, що відповідачі є власниками ділянки на підставі інших діючих угод, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особисто зверталися до державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації права власності і реєстратором була проведена саме реєстрація права власності на земельну ділянку, а не перереєстрація права на земельну ділянку і при цьому відповідачами були надані реєстратору державні акті про право власності на земельну ділянку, які визнані судом недійсними, а інших документів - договорів, свідоцтв, актів, рішень суду, на підставі яких відповідно до Закону проводиться реєстрація права власності на земельну ділянку, відповідачами надано не було. Крім того, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено перереєстрації права на земельну ділянку, а тому доводи апеляційної скарги, про те, що реєстрація права власності на земельну ділянку була проведена на законних підставах та згідно з вимогами чинного законодавства є необґрунтованими.

Доводи апелянтів, що позивач ОСОБА_6 не має права як користувач земельної ділянки звертатися до суду за захистом своїх прав, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідно до ст.152 ЗК України, як власник земельної ділянки так і землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності скасування судом першої інстанції реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, колегією суддів відхиляються, оскільки у зв'язку із визнанням судом недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розміри та межі земельної ділянки відповідачів є фактично не визначеними, а тому рішення про реєстрацію цієї ділянки в Державному земельному кадастрі потребує скасування.

Інші доводи скарги є такими ж самими, як і обставини на які відповідач посилався у своїх запереченнях проти позову, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, апелянт не навів і ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -