Справа № 378/310/15 Головуючий у І інстанції Скороход Т. Н.
Провадження № 22-ц/780/3955/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 25.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору припиненим ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2V4AU01773344.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 17 квітня 2015 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» залишена без розгляду.

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору № K2V4AU01773344 припиненим.

В позові посилалась на те, що5 травня 2006 року між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк був укладений договір № K2V4AU01773344, відповідно до якого вона на придбання автомобіля отримала кредит у розмірі 47 435 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 2 травня 2013 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 5 травня 2006 року було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого вона надала в заставу автомобіль DAEWOO Lanos TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності.

При укладенні вищевказаного кредитного договору банком не було надано графіку погашення заборгованості за кредитним договором, однак в п. 1.1. кредитного договору визначено, що щомісячна фіксована плата становить 1034,73 гривні. Здійснивши свій власний розрахунок, вона виявила, що враховуючи умови кредитного договору, щомісячний платіж за кредитним договором становить 915,35 грн. На виконання умов кредитного договору вона вносила чергові щомісячні платежі і за 2006 рік сплатила 7290 гривень, за 2007 рік 15028,43 гривні, за 2008 рік 12638,49 гривні, за 2009 рік -13789,44 гривень, за 2010 рік 16652,78 гривень, за 2011 рік 15610,29 гривень, за 2012 рік 4965 гривень, на загальну суму 85 974 гривні 43 копійки.

З розрахунку заборгованості, наданої банком вона зрозуміла, що банком з 1 лютого 2009 року в односторонньому порядку було підвищено відсоток за користування кредитними коштами з 15% річних до 25,68%, проте, її про це повідомлено не було.

Позивач просить суд визнати правовідносини між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк в рамках дії кредитного договору № K2V4AU01773344 від 5 травня 2006 року припиненими у звязку із повним його виконанням.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги апелянт наголошує на тому, що є неправильним висновок суду про те, що матеріали справи не містять доказів повного погашення заборгованості за кредитним договором .

Крім того, вважає, що неврахування судом тієї обставини, що саме із розрахунку заборгованості, наданого Банком до суду, ОСОБА_2 виявила, що Банк в односторонньому порядку підвищив відсоток за користування кредитом з 15% до 25,68 % річних, призвело до неправильного вирішення спору.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 травня 2006 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № K2V4AU01773344, відповідно до п.1.1. даного договору остання отримала кредит у розмірі 47 435 гривень на купівлю автомобіля та 17 266,34 гривень на оплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, на термін до 2 травня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, та винагорода за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,24% від суми виданого кредиту, комісій за дострокове погашення кредиту, що підтверджується копією кредитного договору (а.с. 12-13).

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором ПАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_3 5 травня 2006 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого остання надала в заставу автомобіль DAEWOO Lanos TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 15-16), копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 14).

ОСОБА_3 зобовязувалася в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі в строк до 2 травня 2013 року повернути кредит, сплатити відсотки за користуванням кредиту, комісію та інші витрати.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені, виданого 6 січня 2009 року відділом РАЦС Ставищенського РУЮ Київської області (а.с. 45) ОСОБА_3 змінила імя на ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 мотивуючи позовні вимоги щодо визнання правовідносин між нею та відповідачем в рамках дії вищевказаного кредитного договору припиненими у звязку із повним його виконанням, надала суду не завірені належним чином та нечитаємі ксерокопії квитанцій про сплату нею заборгованості по кредиту, з яких суд не має можливості встановити які саме і коли позивач сплачувала суми в рахунок погашення заборгованості.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них.

ОСОБА_2 подала суду фотокопії квитанцій на 12 аркушах, однак будь-якого письмового обґрунтування того, які конкретно обставини справи підтверджується кожною квитанцію суду не вказала . Дійсно, деякі квитанції, які містяться на аркушах справи 46-57 практично не можна прочитати із-за поганої якості друку, а тому суд обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

Представник позивача самостійно склала графік погашення заборгованості за кредитним договором, який суд не міг прийняти до уваги, оскільки кредитним договором передбачено, що позивач повертає кредит ануїтетними платежами, тобто по 1034,73 грн. кожного місяця. Представник позивача ці ануїтетні платежі розбила на складові, а саме погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом і зазначила, що загальний внесок щомісячний мав бути 915,35 грн. Однак цей розрахунок не має будь-якого доказового значення для вирішення заявленого позову. Позивач в даній справі мала довести те, що вона повністю погасила кредит у встановлені договором строки, а також сплатила неустойку, при порушенні строку виконання договору, надавши належним чином оформлені фінансові документи і узагальнити їх із зазначенням коли і яку суму вона сплачувала і яким конкретно документом це підтверджується, однак цього не зробила, тобто не довела свої позовні вимоги.

Щодо підвищення Банком відсотків за користування кредитом, то ця обставина дійсно вбачається із розрахунку, наданого Банком. Однак вказана обставина могла би бути підставою для задоволення позову лише у випадку доведення одностороннього підвищення Банком відсоткової ставки при розгляді спору про оскарження таких дій Банку, чи при розгляді спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. В даному ж спорі вказана обставина також не може бути підставою для визнання зобов»язання за договором припиненими , оскільки все одно позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона повністю виконали умови кредитного договору.

Позивач до суду неодноразово не зявлялась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового засідання. При розгляді справи за її відсутності представником відповідача суду були надані виписка з рахунку позивача та розрахунок заборгованості за договором. Однак суд не володіє спеціальними знаннями, щоб на підставі цих документів самостійно вирахувати яку суму кредиту, відсотків мала сплатити позивач, в який термін, які штрафні санкції, а також скільки нею було сплачено та інше. Судова колегія позбавлена процесуальної можливості вирішити питання щодо залучення спеціалістів для проведення відповідних розрахунків за відсутності позивача.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 07 травня 2015року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: