233 № 233/4960/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
01 грудня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді НаумикО.О.,
при секретареві Сухоставець Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український бізнес ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, про що свідчить відсутність будь-яких претензій та зауважень з боку Відповідача.
Однак, Позичальником зобовязання за Кредитним договором належним чином виконанні не були, чим порушено умови договору та вимоги ст.ст.11, 509, 629, 1054 ч.1, 1048 ч.1, 1050 ч.2, 526, 610 ЦК України.
- сума заборгованості за процентами 5747,91 грн., в т. ч. прострочена заборгованість 5208,27 грн.
В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та з посиланням на підтримання позову (а.с.33).
Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, до суду не зявився, заперечень проти позову суду не надав.
Дослідивши докази у справі, суд дістає таких висновків:
Вирішуючи питання щодо належності та допустимості наданих стороною позивача доказів, суд виходив з такого:
Згідно зі статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.2). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).
Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.2).
Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4).
Підстав звільнення сторони позивача від доказування, передбачених ст.61 ЦПК України, судом не встановлено.
Проте прийнятими судом заходами отримати зазначені докази не вдалося.
Тож суд дістає висновку про недоведеність стороною позивача заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.212-215,226 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український бізнес ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя