У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_7, третя особа - приватне підприємство «Моноліт», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 2012 року між ним та ПП «Моноліт» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ (далі - кредитний договір), за умовами якого останньому надано кредит в сумі 700 тис. грн у вигляді відновлювальної кредитної лінії, зі сплатою 26 % річних за користування кредитними коштами, строком до 20 грудня 2013 року.

20 грудня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за умовами якого встановлена відповідальність поручителя за невиконання зобов'язань боржника за кредитним договором.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2012 року до кредитного договору банк надав ПП «Моноліт» кредитні кошти на суму 646 тис. грн на строк до 20 грудня 2013 року.

Посилаючись на те, що кредитні зобов'язання боржник належним чином не виконував, у результаті чого станом на 30 квітня 2014 року утворилась кредитна заборгованість на суму у розмірі 745 245 грн 79 коп., яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Навоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ станом на 30 квітня 2014 року в загальній сумі 745 245 грн 79 коп., в тому числі: заборгованість з повернення кредитних коштів - 700 тис. грн., заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 40 266 грн 31 коп., пеня за прострочення повернення кредитних коштів - 4 802 грн 79 коп. та пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами - 179 грн 69 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року скасовано рішення Навоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовʼязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовʼязання боржником.

Судами встановлено, що 20 грудня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ПП «Моноліт» укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 700 тис. грн у вигляді відновлювальної кредитної лінії, зі сплатою 26 % річних за користування кредитними коштами, строком до 20 грудня 2013 року.

20 грудня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за умовами якого встановлена відповідальність поручителя за невиконання зобов'язань боржника за кредитним договором.

26 грудня 2012 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ПП «Моноліт» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої банк надав ПП «Моноліт» кредитні кошти на суму 646 тис. грн на строк до 20 грудня 2013 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 квітня 2014 року заборгованість ПП «Моноліт» за кредитним договором становить суму у розмірі 745 245 грн 79 коп.

Судами також установлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Житомирської області від 04 липня 2014 року стягнуто з ПП «Моноліт» на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 30 квітня 2014 року, в розмірі 533 296 грн 47 коп.

Наказ про його примусове виконання виданий господарським судом Житомирської області 28 липня 2014 року та пред'явлений до виконання.

З листа відділу ДВС Новоград-Волинського МУЮ вбачається, що виконавче провадження № 44378116 з виконання наказу господарського суду про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» заборгованості у сумі 533 296 грн 77 коп., закінчено 25 травня 2015 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с. 167, т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконано кредитних зобов'язань, які забезпечені договором поруки від 20 грудня 2012 року, а тому із поручителя підлягає стягненню сума кредитної заборгованості, яка станом на 30 квітня 2014 року складає 745 245 грн 79 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором, що визначена станом на 30 квітня 2014 року, була стягнута з боржника рішенням господарського суду Житомирської області від 04 липня 2014 року у сумі 533 296 грн 47 коп., а виконавче провадження щодо виконання указаного рішення закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду, а тому немає підстав для стягнення спірної суми кредитної заборгованості із поручителя за кредитним договором.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірна сума кредитної заборгованості, розрахована станом на 30 квітня 2014 року стягнута з боржника на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» рішенням господарського суду Житомирської області від 04 липня 2014 року, яке виконано боржником, у зв'язку із чим вимоги до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до п. 9.4 кредитного договору кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості за договором, в тому числі списані в договірному порядку з рахунків позичальника або третіх осіб, а також перераховані третіми особами, направляються в наступній черговості:

- погашення пені за прострочення сплати процентів (які нараховані та не сплачені банком);

- погашення пені за прострочення повернення кредиту;

- погашення пені за прострочення сплати комісій, передбачених договором;

- погашення заборгованості за простроченими процентами (які нараховані та строк сплати яких настав);

- погашення процентів (що нараховані та строк сплати яких не настав);

- погашення заборгованості по простроченим комісіям (які нараховані та строк сплати яких настав);

- погашення комісій (що нараховані та строк сплати яких не настав);

- погашення простроченої заборгованості за кредитом;

- погашення чергового платежу за кредитом, якщо договором передбачено погашення кредиту частинами відповідно до зменшення ліміту кредитної лінії (строк сплати якого настав та яка не є прострочена);

- погашення штрафів, передбачених договором;

- погашення суми витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання за цим договором (наприклад, судові витрати, витрати на експертизи, нотаріальні витрати, витрати, пов'язані з оплатою послуг юристів тощо).

Такий порядок черговості застосовується при надходженні коштів в будь-якій сумі та в день їх надходження на рахунок, зазначений у п. 9.3 договороу.

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені вище положення, які визначають черговість погашення кредитної заборгованості визначені банком та позичальником та погоджені ними, а також прийняті поручителем, що вбачається зі змісту договору поруки від 20 грудня 2012 року.

Суд апеляційної інстанції, у порушення ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув та належним чином не перевірив, чи здійснено погашення кредитної заборгованості на суму, що стягнута із боржника відповідно до черговості погашення кредитної заборгованості та чи погашена спірна заборгованість повністю. Оскільки наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з боржника за умови відсутності належним чином проведеного виконання зобов'язання з погашення такої заборгованості не припиняє дії кредитного договору чи договору поруки та відповідних обов'язків сторін цих договорів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у позові із зазначених підстав.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
В.А. Черненко
С.П. Штелик