Справа № 300/79/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого Дроботі В.В.

суддів Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Позивачці усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй житловим будинком № 103 по вул. Верховинській в с. Н.Ворота Воловецького району Закарпатської області.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком зі зняттям їх з реєстрації.

Відповідачі виселені з житлового будинку № 103 по вул. Верховинській в с. Н. Ворота Воловецького району.

З них на користь позивачки солідарно стягнуто судові витрати в сумі 4743,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати,

ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_3 відмовити. Вказують на те, що рішення ухвалено з суттєвими порушеннями норм процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

Позивачка є власником житлового будинку № 103 по вул. Верховинській в с. Н.Ворота Воловецького району Закарпатської області.

Відповідачі проживають в ньому, оскільки являються членами сімї колишнього співвласника будинку ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду від 24 квітня 2013 року право власності цієї особи на 1/3 частину житлового будинку було припинено з виплатою грошової компенсації.

Право власності позивача на увесь будинок № 103 по вул. Верховинській в с. Н. Ворота Воловецького району з 3 квітня 2014 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Встановивши ці факти суд першої інстанції правильно до правовідносин, що виникли, застосував норми матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз цих норм, а також ст. 405 ЦК України дав суду підстави для висновку про те, що із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Враховуючи наведене, суд прийняв обґрунтоване рішення про задоволення вимог ОСОБА_3

Доводи скарги відповідачів до уваги можуть бути прийняті лише частково.

Розгляд справи без дотримання приписів ст. 31 ЦПК України та ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у відповідності до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

При її розгляді суд першої інстанції згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України врахував постанову Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, а також розяснення, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Як зазначено в них, право членів сімї власника жилого будинку, в тому числі й колишнього, на користування цим жилим приміщенням може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. Як встановив суд першої інстанції відповідачі членами сімї позивачки не були і не є в даний час.

В той же час, при вирішенні питання про стягнення судових витрат суд не врахував розяснення, які містяться у постанові № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Суд стягнув з відповідачів солідарно на користь позивачки 243,60 грн. судового збору та 4500 грн. витрат на правову допомогу.

Як розяснив ВССУ у п. 35 вказаної постанови солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Окрім того, у п. 48 постанови зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні: судовий збір слід стягнути пропорційно з обох відповідачів, а у вимогах про стягнення 4500 грн. витрат на правову допомогу у звязку з відсутністю документального підтвердження цих витрат слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду від 15 жовтня 2015 року в частині стягнення судових витрат змінити.

У вимогах ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4500 грн. відмовити.

Судовий збір в сумі 243,60 грн. на користь ОСОБА_3 стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 121,80 грн. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_5