АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1268/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3732/15Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, визначивши третьою особою відділ паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Зіньківського РВ УМВС в Полтавській області, прохаючи суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: буд. АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що з ОСОБА_3 він розірвав шлюб у 2013 році, проте разом із нею у спірному приміщенні не проживає близько п`яти років, у зв`язку із чим на підставі норми ч. 2 ст. 405 ЦК України прохав визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, у зв`язку із тим, що висновки суду першої інстанції є необ`єктивними та необґрунтованими з огляду на неврахування показів свідків, які засвідчили факт непроживання ОСОБА_3 за спірною адресою більше п`яти років, що викладені у акті від 13.07.2015 року. Також апелянт посилався на неврахування судом тієї обставини, що ОСОБА_4 заповіла вказане житлове приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні позову, місцевий суд посилався на недоведеність позивачем непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні понад шість місяців.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити у зв`язку із порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Виходячи з п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з нормою ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а власник може звернутися до суду з вимогою про припинення вчинення іншою особою дій, які порушують його право власності та з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з нормою ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ч. 3 ст. 71 ЖК України, зазначено перелік випадків, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини у строк понад шість місяців.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Виходячи зі змісту ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 6-7). Інша 1/2 частина будинку належить його сестрі, ОСОБА_5 (а.с. 8).

За вказаною адресою зареєстрована колишня дружина позивача, ОСОБА_3 (а.с. 12).

Згідно з рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2013 року по справі № 530/70/13-ц, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 18.12.1986 року, актовий запис № 109 - розірвано. Після розірвання шлюбу присвоєно ОСОБА_3 прізвище - ОСОБА_3 (а.с. 9).

Відповідно до акту встановлення непроживання особи за зареєстрованим місцем проживання, що складений 13.07.2015 року депутатом міської ради Коваленко В.П. на прохання ОСОБА_2, що проживає у буд. АДРЕСА_1, в присутності двох свідків, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, встановлено, що згідно з домовою книгою зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, 1962 року народження - власник будинку, ОСОБА_3 - 1962 року народження, яка за цією адресою не проживає більше п`яти років. Вказаний акт засвідчений підписом депутата міської ради Коваленко В.П. та підписами двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також, засвідчений печаткою Зіньківської міської ради Зіньківського району Полтавської області (а.с. 10).

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ОСОБА_2, як власник буд. АДРЕСА_1, має право на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні ним цією власністю, які йому чинить ОСОБА_3 у вигляді небажання знятися з реєстрації у цій квартирі.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, виходив з недоведеності ним факту не проживання ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні. Проте, колегія суддів констатує наявність у матеріалах справи належним чином оформленого та засвідченого акту, яким встановлено факт не проживання особи за зареєстрованим місцем проживання, що складений 13.07.2015 року депутатом міської ради Коваленко В.П. на прохання ОСОБА_2, що проживає у буд. АДРЕСА_1. Даний акт у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом на підтвердження вищезазначеної обставини. У зв`язку із викладеним, висновок суду першої інстанції про недоведеність не проживання відповідача у житловому приміщенні є хибним.

Відповідачкою до матеріалів справи долучені копії постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підтвердження неможливості співжиття з ним в одному житловому приміщенні.

Проте, у ч. 3 ст. 71 ЖК України, зазначено вичерпний перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини у строк понад шість місяців, до якого не віднесено випадок, коли особа до чи після розірвання шлюбу виїхала з житлового приміщення до іншого житлового приміщення з причин неможливості співжиття із іншими мешканцями житлового будинку.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 протягом часу, що перевищує встановлений у законі термін, відсутня у зазначеному будинку, що вона з 2013 року не є членом родини ОСОБА_2, бо шлюб між ними розірвано, що вона з власної волі не знялась з реєстрації у зазначеному будинку, вона чинить позивачеві перешкоди у користуванні та розпорядженні ним його приватною власністю. З цих підстав суд вважає право позивача на користування його власністю порушеним, а тому таким, що підлягає захисту. Захистити його право на користування та розпорядження його приватною власністю колегія суддів вважає за можливе у запропонований позивачем спосіб - шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, ухваливши нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий у справі: /підпис/ В.А. Чічіль

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова

/підпис/ Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль