Справа № 454/1223/15 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6910/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», з участю третьої особи Територіальної державної інспекції у Львівській області, про визнання діянь протиправними та стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року в позові задоволено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Апелянт вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що відповідач безпідставно його не працевлаштовує, внаслідок чого він позбавлений можливості для реалізації своїх здібностей , не має засобів для існування і змушений переносити душевні страждання через протиправну поведінку ДП «Львіввугілля».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював на ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» з 12 листопада 2004 року по 22 червня 2010 року та його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 3 листопада 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», шахти «Лісова», про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2011 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 - скасовано наказ №258 від 31 травня 2010 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, змінено дату звільнення з 21 червня 2010 року на 12 червня 2010 року в іншій частині рішення Червоноградського міського суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2011 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою від 25 листопада 2014 року у кримінальному провадженні за № 0000996 від 1 вересня 2014 року та постановою від 25 листопада 2014 року у кримінальному провадженні за № 001090 від 2 жовтня 2014 року такі були закриті у зв'язку із відсутністю в діях службових осіб ДП «Львіввуплля» складу вказаного кримінального правопорушення.

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання, не допускається.

Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Згідно п.5.4 Положення про відокремлений підрозділ «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» головний інженер, заступник директора з виробництва, головний бухгалтер підрозділу призначаються на посаду і звільняються з посади керівником підприємства, а головний механік -за погодженням з відповідним структурним підрозділом уповноваженого органу управління. Всі інші працівники підрозділу призначаються на посаду та звільняються з посади керівником підрозділу.

З матеріалів справи, а саме з відповіді ДП «Львіввугілля» №111-242 від 31 серпня 2015 року встановлено, що за період з червня 2013 року по даний час на відокремлені підрозділи за професією «підземний електрослюсар» прийнято 582 робітника, в тому числі на ВП «Шахта «Лісова» - 94.

На протязі 2010-2015 років керівництвом ДП «Львіввугілля» накази про прийом працівників керівниками відокремлених підрозділів лише за згодою ДП «Львіввугілля» не видавались. Прийом на роботу громадян на відокремлені підрозділи проводиться керівниками відокремлених підрозділів на підставі «Положення про відокремлений підрозділ».

Згідно роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів: працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів - при наявності дитини віком до 14 років; виборних працівників після закінчення строку повноважень; працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір (наприклад, коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв'язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст.22 КЗпП.

Встановлено, що ОСОБА_2 не належить до переліку осіб з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір. Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує не тільки згоди працівника, а й власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог статей 21, 22 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Є встановленим, що 22 листопада 2013 року позивач звертався до директора шахти «Лісова» ДП «Львіввугілля» із заявою про прийняття на роботу при наявності першої вакансії (а.с.14). З листа ДП «Львіввугілля» до Львівської ОДА вбачається, що він працював на шахті «Лісова» з 9 листопада 2004 року по 21 червня 2010 року підземним електрослюсарем. За час роботи неодноразово порушував трудову дисципліну, за що оголошувалися догани і він позбавлявся премії на 100% (наказ по шахті №98 від 26.02.2010 р. та №258 від З 1.05.2010 р.).8 червня 2010 року ОСОБА_2 без дозволу поїхав в шахту, не отримавши наряду, чим порушив Положення про нарядну систему шахти. За систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.3 ст.40 КЗпП України). У задоволенні його позову про поновлення на роботі відмовлено судом. Рішення суду набрало законної сили. У звязку із складним фінансово-економічним станом ДП «Львіввугілля» і переведенням працівників шахти «Зарічна» на інші шахти працевлаштувати ОСОБА_2 ДП «Львіввугілля» не має можливості (а.с.25). На заяву позивача від 22 листопада 2013 року директор Відокремленого підрозділу Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» надав відповідь за № 1/1522 від 28 листопада 2013 року про неможливість працевлаштування (а.с.26). Про відсутність вакансій посад гірника підземного або електрослюсаря підземного листом від 24 грудня 2013 року позивач поінформований і Львівським обласним центром зайнятості (а.с.28).

Перевірка обґрунтованості відмови позивачеві в укладенні трудового договору за його заявою від 22 листопада 2013 року проводилася Міністерством соціальної політики України та Державною інспекцією України з питань праці. Цими перевіркою не встановлено підстав вважати відмову у прийнятті позивача на роботу необґрунтованою (а.с.44-45).

Прийом на роботу робітників за професією «підземний електрослюсар» проводиться виключно керівниками відокремлених підрозділів, а не керівником ДП «Львіввугілля».

Позивач працював на ВП «Шахта «Лісова» , однак був звільнений з роботи засистематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно протоколу №10 від 22 червня 2010 року засідання профспілки працівників вугільної промисловості ВП «Шахта «Лісова» про розгляд подання адміністрації шахти від 8 червня 2010 року №265, щодо надання згоди на звільнення електрослюсаря підземного ДСУ ОСОБА_2, його особиста та професійна характеристика, яку надали запрошені та члени профспілки була виключно незадовільною.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку, що керівник ВП «Шахта Лісова» ДП «Львіввугілля» обґрунтовано відмовив у прийнятті на роботу позивача, врахувавши його ділові якості.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів, що йому заподіяно моральної шкоди, спричиненої протиправною поведінкою у зв»язку з безпідставною відмовою у працевлаштуванні та приниженням при цьому його честі, гідності та ділової репутації.

Колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді