Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про повернення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що за договором депозитного вкладу від 10 лютого 2014 року він вніс на депозит до банку 40 000 доларів США на строк до 10 травня 2014 року під 8% річних.

Скориставшись своїм правом на дострокове повернення коштів, він звернувся до відповідача з відповідною заявою про розірвання договору, однак кошти повернуті йому не було з мотивів їх відсутності у достатній кількості.

В подальшому за пропозицією працівників банку ним було оформлено картку міжнародного переказу коштів, задля переказу грошових коштів з поточного валютного рахунку на інший рахунок, однак переказ також не було здійснено, а кошти й до сьогодні банком не повернуті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 015 доларів США, що еквівалентно 942 753 грн 40 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу № SAMONWFD000 «Стандарт», відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 40 000 доларів США на строк до 10 травня 2014 року з нарахуванням 8% річних на суму вкладу.

Пунктом 10 вказаного договору передбачено право клієнта на дострокове розірвання договору та повернення депозитного вкладу з нарахованими відсотками.

12 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання договору та зняття коштів з депозитного вкладу, проте кошти ним отримані не були.

У подальшому кошти з депозитного рахунку були переведені на поточний валютний рахунок.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 березня 2015 року станом на вказану дату на рахунку ОСОБА_1 по договору банківського вкладу № SAMONWFD000 від 10 лютого 2014 року обліковується сума вкладу в розмірі 40 015, 34 доларів США.

Відповідно до ст. 41 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_119/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.ст. 15 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843045/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844159/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно із ст. 1068 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844161/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843598/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1760/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається з відповідей ПАТ КБ «ПриватБанк» наданих ОСОБА_1 на його звернення щодо дострокового розірвання депозитного договору та повернення коштів, банк посилався на те, що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» можливості задовольнити вимоги позивача та виконати умови договору.

Однак, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_6/ed_2015_02_12/pravo1/T141207.html?pravo=1> тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та законів України.

З урахуванням вищевикладеного, суди дійшли правильного висновку, про те, що неповернення банком грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 суперечать вимогам чинного законодавства, умовам укладеного між сторонами договору та порушують права позивача, а тому позовні вимоги є доведеними й обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин й вірно застосували положення норм матеріального права, й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» також не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних рішень судів немає, оскільки висновки судів про відсутність правових підстав для задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко