Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Шнейдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграндкапітал+» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника інтересів ОСОБА_2 21 вересня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ТОВ «Інтеграндкапітал+» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів (а. с. 2-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтеграндкапітал+» був укладений договір майнового лізингу № 805275, за умовами якого товариство зобовязалось придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно, а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. На виконання умов договору ОСОБА_1 06 серпня 2015 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 59200,00 грн. Оскільки в подальшому позивач зясував, що ТОВ «Інтеграндкапітал+» має податковий борг, його майно перебуває у податковій заставі, товариство не зареєстровано у якості фінансової установи, у нього відсутня ліцензія на надання фінансових послуг, 09 серпня 2015 року позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору та підписану ним додаткову угоду про розірвання договору майнового лізингу № 805275 від 06 серпня 2015 року, відповіді на яку так і не було надано. У звязку із зазначеним ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір майнового лізингу № 80275 від 06 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграндкапітал+» (); стягнути з відповідача на користь позивача подвійну суму збитків у розмірі 118400,00 грн., витрати, понесені у звязку із виконанням договору у сумі 500,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00, всього стягнути 138 900,00 грн.

Представник інтересів позивача надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує.

Відповідач у судове засідання представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи , про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив.

За таких обставин, а також приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за правилами постановлення заочного рішення.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІГК+» був укладений договір майнового лізингу № 805275, за умовами якого товариство зобовязалось придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно (автомобіля марки Kia Sorento), а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. На виконання умов договору ОСОБА_1 06 серпня 2015 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 59200,00 грн. Перерахування грошових коштів коштувао позивачу 500,00 грн. Викладені обставини підтверджуються копіями вказаного договору та квитанції про перерахування грошових коштів, наявними в матеріалах справи (а. с. 9-14, 15, 16, 16 зворот).

Згідно зі скріншот інформації про ТОВ «Інтеграндкапітал+» станом на 29 липня 2015 року платник податків (ТОВ «Інтеграндкапітал+») має податковий борг та відповідно до п. 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України у органів державної податкової служби виникло право податкової застави на майно такого платника (а. с. 17).

З відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за вих. № 5224/16-9 від 25 серпня 2015 року наданої на адвокатський запит, вбачається, що ТОВ «Інтеграндкапітал+» (код за ) не зареєстровано у якості фінансової установи, у нього відсутня ліцензія на надання фінансових послуг (а. с. 24).

Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби від 09 жовтня 2015 року, наданої на адвокатський запит, ТОВ «Інтеграндкапітал+» (код за ) не перебуває на обліку в митних органах та не здійснює зовнішньоекономічну діяльність (а. с. 52-53).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28 серпня 2003 року № 41 свідоцтво про реєстрацію фінансової установи документ утановленого зразка, який засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення фінансової установи до Реєстру.

Частиною 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Положеннями ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами страхової діяльності; діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з розясненнями Верхового суду України, що містяться в п.п. 19, 20 постанови пленуму № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності у відповідача станом на день укладення спірного договору майнового лізингу ліцензії на надання фінансових послуг, крім того товариство не зареєстровано в якості фінансової установи, про що відповідач замовчав та не повідомив позивача перед підписанням договору, приймаючи до уваги те, що позивачем на виконання умов договору було сплачено відповідачу 59200,00 грн. та 500,00 грн. комісії за банківські послуги, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення на користь позивача з відповідача суми збитків у розмірі 59200,00 грн., 500,00 грн. витрат понесених у звязку із виконанням договору.

У задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити як у безпідставному та недоведеному.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 597,00 грн. та 487,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1, 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 15, 16, 216, 230, 806, 807 ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір майнового лізингу № 80275 від 06 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграндкапітал+» ().

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграндкапітал+» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) подвійну суму збитків у розмірі 59200,00 грн., витрати, понесені у звязку із виконанням договору у сумі 500,00 грн., а разом 59700 (пятдесят девять тисяч сімсот) грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграндкапітал+» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору у розмірі 1084 (одна тисяча вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено протягом 10-днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

ОСОБА_3 Черновськой