Справа № 529/1181/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Іванченко В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що після смерті ОСОБА_2 вона, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, що складається з домоволодіння, яке відноситься до типу колгоспного двору, та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в с. Василівці Диканського району Полтавської області, однак через відсутність оригінала правовстановлюючого документа на ім'я померлої на житловий будинок та відсутність відомостей про цю землю у державному земельному кадастрі позбавлена можливості нотаріально оформити право власності на це майно, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач подала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність.

Від відповідача - Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області /далі - Диканська селищна рада/ - надійшов лист про визнання позову та розгляд справи у відсутність його представника.

Третя особа Диканська державна нотаріальна контора Полтавської області /далі - Диканська держнотконтора/ - заперечень проти позову не подала, подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника.

Третя особа - ОСОБА_3 - в судове засідання не з'явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, запереченнь проти позову та клопотання про відкладення судового розгляду не подав.

За вказаних обставин розгляд справи був проведений без участі позивача, представника відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 174 ЦПК України відповідач має право визнати позов протягом усього часу судового розгляду справи, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладене в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. У разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 04 грудня 2005 року в с. Василівці Диканського району Полтавської області померла ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 024392, виданим 05 грудня 2005 року Диканською селищною радою.

За життя нині померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ № 76, виданого 26 вересня 1997 року Диканською селещною радою народних депутатів, належала земельна ділянка загальною площею 0,37 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Диканської селищної ради. Державний акт був виданий у визначеному на той час порядку і зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Належність вказаної землі нині померлій ОСОБА_2 також підтверджено витягами про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданими відділом Держземагенства у Диканському районі Полтавської області 05.05.2015 року.

Відповідно до положень ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами. Положенням ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту реєстрації цих прав. Однак зміст ст. 125 ЗК України та порядок реєстрації земельних ділянок був змінений у 2009 році, а Закон України "Про Державний земельний кадастр" почав діяти лише з 01.01.2013 року, тобто після видачі ОСОБА_2 державного акта та після смерті останньої.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана вище земельна ділянка належала нині померлій ОСОБА_2 на законних підставах, хоча в подальшому після зміни земельного законодавства і не була внесена до Державного земельного кадастру, а тому є спадковим майном.

Крім вказаної земельної ділянки нині померла ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 18 жовтня 1989 року виконавчим комітетом Диканської селищної ради народних депутатів, як голова колгоспного двору, володіла домоволодінням, яке розташоване по вул. Низовій, 7 в с. Василівці Диканського району Полтавської області. Згідно технічного пасторта виданого, 07.05.2015 року Приватним підприємством Полтавським Бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" на садибний будинок, який відноситься до типу колгоспного двору, він в цілому складається з житлового будинку літ. "А1", сараю - літ. В та колодязя питного № 1. Право приватної власності на ваказане вище домоволодіння за нині померлою ОСОБА_2 належним чином та у встановленому на той час законом порядку було зареєстровано в органах БТІ, однак свідоцтво про право на спадщину померлою було втрачено.

Як вбачається з довідки відповідача, у спірному домоволодінні проживала та була зареєстрована до дня смерті лише ОСОБА_2

Згідно до ст. 86 та ст. 100 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент придбання померлою ОСОБА_2 вказаного будинку, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ст. 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки за життя ОСОБА_2 правомірно набула право власності на спірне домоволодіння, хоча і втратила оригінал Свідоцтва про право власності на своє ім'я на нього, суд приходить до висновку, що це майно також належало їй на законних підставах, а тому є спадковим.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ч. 2, 1233, 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу її відкриття не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з заповіту, посвідченого 16 березня 2005 року приватноим нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, нині померла ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, окрім грошових заощаджень, позивачу ОСОБА_1 Грошові заощадження нині померла ОСОБА_2 заповіла третій особі ОСОБА_3

З довідок Диканської держнотконтори вбачається, що 23.12.2005 року після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа, в якій знаходяться заяви про прийняття спадщини від позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище нерухоме майно через відсутність відомостей про спірну земельну ділянку у Державному земельному кдастрі, а також втрату оригінала Свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння на ім'я нині померлої ОСОБА_2

Враховуючи, що вказана вище земельна ділянка та домоволодіння є спадковим майном, яке належало померлій ОСОБА_2 на законних підставах, позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після її смерті, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вказане спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1233-1236, 1233, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 23, 125 ЗК України, ст. ст. 86, 100 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 10, 11, 60, 208-209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну длянку площею 0,37 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області та належала померлій 04 грудня 2005 року ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ № 76, виданого 26 вересня 1997 року Диканською селищною радою народних депутаів Диканського району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 486.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок, розташований по вул. Низовій, 7 в с. Василівці Диканського району Полтавської області, який в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, сараю - літ. В, колодязя питного № 1 та належав померлій 04 грудня 2005 року ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 18 жовтня 1989 року Диканською селищною радою народних депутатів Диканського району Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: