АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 2120/5592/12 Головуючий в І інстанції Зуб І.Ю.
Номер провадження 22-ц/791/2409/15 Доповідач Стародубець М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області:

Головуючого Стародубця М.П.

Суддів: Воронцової Л.П.,

ОСОБА_1

секретаря Цулукіані І.О.

за участю прокурора Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, уточненим в ході розгляду справи, зазначаючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2010 року вона придбала у ОСОБА_3 52/100 частини житлового будинку по пров. Спартаківському, 54 в м. Херсоні.

В рахунок оплати вказаного нерухомого майна вона передала відповідачці 20000 дол. США, про що остання склала розписку.

Оскільки в подальшому зазначений вище правочин рішенням суду визнано недійсним, внаслідок чого вона була позбавлена права власності на придбану частину житлового будинку, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 194 400 грн., інфляційні втрати в розмірі 22 161,60 грн. та 3% річних в розмірі 12 636 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи та зібраним по справі доказам, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким предявлені нею вимоги задовольнити у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2010 року за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 належні їй на праві власності 52/100 частин житлового будинку №54 по пров. Спартаківському у м.Херсоні за 29378 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 28 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, цей договір визнано недійсним. Питання про застосування двосторонньої реституції в суді не порушувалося й рішення щодо цього судом не ухвалювалося.

Згідно розписки, датованої днем вчинення правочину, на яку посилається позивач в цій справі, ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 52/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м.Херсон, пров. Спартаківський,54 за 20000 доларів США, підпис в якій від імені продавця відповідач ОСОБА_3 не визнає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції за змістом розписки не встановив факту або зазначення інформації такого формулювання, що б давало підстави вважати, що ОСОБА_3 особисто отримала від позивача 20000 доларів США й доказів, які достовірно свідчили б про отримання останньою саме цієї грошової суми в іноземній валюті, тому правомірно відмовив в задоволенні позову з наведених в рішенні підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, вважає їх правильними й такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, наданим сторонами доказам та нормі матеріального права, яка регулює спірні правовідносини.

Перевіряючи законність ухваленого у справі рішення, апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі вчинення недійсного правочину наступають наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, і кожна із сторін його зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано.

Правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Надана позивачкою розписка, якою вона обґрунтовує свою вимогу щодо стягнення з відповідача грошової суми в національній валюті України, яка дорівнює еквіваленту 20000 доларів США, є похідною від договору купівлі-продажу від 26 лютого 2010 року, посвідченого в передбаченому законом порядку, в якому сторони погодили ціну обєкта купівлі-продажу в сумі 29378 грн., яка за правовим визначенням відноситься до істотних умов правочину.

За правилами, встановленими ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, якщо договір був посвідчений нотаріально, змінюється він лише нотаріально посвідченою угодою. Недодержання цієї форми відповідно до ст. 220 ЦК України тягне нікчемність угоди щодо зміни договору, якщо договір підлягає державній реєстрації, то угода про його зміну також має бути зареєстрована. Цим вимогам розписка від 26 лютого 2010 року, як зазначено в ній, укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зміну умов договору купівлі-продажу, не відповідає.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 20000 доларів США по суті ґрунтуються на приписах ст. 216 ЦК України, тобто є похідними від обставин, встановлених судовим рішенням про визнання правочину недійсним, а така вимога нею, як підтверджено її представниками й змістом уточненого позову, в цій справі не заявлялася, тому вимоги про стягнення вказаної суми коштів з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, є необґрунтованими.

Юридично неспроможними є посилання апелянта в скарзі на те, що факт отримання відповідачем 26 лютого 2010 року грошових коштів від позивача підтверджується окремою складеною ОСОБА_5 іншим кредитором ОСОБА_3 26.02.2010 року розпискою про те, що остання повернула йому отримані у борг 10000 доларів США, оскільки вона не стосується спірних правовідносин, її достовірність та викладені в ній факти боржником не визнаються й судом та правоохоронними органами, в провадженні яких перебуває порушена за ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України кримінальна справа, не перевірялися і рішення щодо них не ухвалювалися.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції, які є правильними, але недостатньо вмотивованими, не спростовують та незаконність рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, однак ґрунтується на нормах матеріального права і ухвалене за визначеними процесуальним законом правилом змагальності сторін, не доводять.

Оскільки доводи скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити.

Керуючись ст.ст.303,307-308, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий ____________ М.П. Стародубець

Судді: ____________ Л.П. Воронова

____________ ОСОБА_1