Справа №482/712/15-ц 30.11.2015 30.11.2015 30.11.2015
Провадження №22-ц/784/2830/15
Справа 482/712/15-ц
Провадження № 22 ц/ 784/2830/15 Головуючий першої інстанції: Гажа О.П.
Категорія - 10 Доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

30 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.,

з участю:

- представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

- відповідача ОСОБА_5,

- представників третьої особи - ПАТ «Укртранснафта» - Твердохлібової В.Г., Шмагарьової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак»

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2015 року, у якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 21 жовтня 2015 року, ухвалене за позовом Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» до ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» (далі - ПАТ «Укртранснафта»), товариство з додатковою відповідальністю «Сільгоспгосподарство Гур'ївка» (далі - ТзДВ «Сільгоспгосподарство Гур'ївка»), про встановлення земельного сервітуту,

встановив:

27 квітня 2015 року Українське державне підприємство «Укрхімтрансаміак» (далі - Підприємство) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 про встановлення на його користь земельного сервітуту.

Позивач зазначав, що Підприємство відноситься до суб'єктів господарювання державного сектору економіки, має стратегічне державне значення та проваджує діяльність у хімічній галузі шляхом надання послуг транзиту аміаку через територію України магістральним аміакопроводом Тольятті - Горлівка - Одеса, частина якого проходить територією Миколаївської області.

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, розміром 9,19 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована на території Гур'ївської сільської ради Новоодеського району, через територію якої проходить магістральний аміакопровід Підприємства.

З метою забезпечення безперебійного теле-радіозв'язку та створення системи оповіщення при виникненні надзвичайної ситуації, на земельній ділянці, що належить відповідачу, з врахуванням технічних вимог, необхідно встановити антенну опору (радіорелейної вишки).

-2-

Посилаючись на те, що запропонований земельний сервітут має бути встановлено без визначення строку, безоплатно, він є найменш обтяжливим для відповідача, сама відповідач проігнорувала лист-пропозицію позивача щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, позивач на підставі ст.ст.98-100 ЗК України, ст.ст.15-16, 402 ЦК України, просив суд встановити земельний сервітут на свою користь щодо земельної ділянки громадянки ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0036 га, яка розташована в с. Гурївка Новоодеського району, яким надати права: будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії зв'язку; проходу, проїзду, а також перевезення обладнання, будівельних та інших матеріалів через земельну ділянку для реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії зв'язку; проведення вишукувальних, дослідних та інших робіт для будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії зв'язку.

Ухвалою цього ж суду від 13 серпня 2015 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб на стороні відповідача ПАТ «Укртранснафта» та ТзДВ «Сільгоспгосподарство Гур'ївка».

Відповідач та третя особа ТзДВ «Сільгоспгосподарство Гур'ївка», заперечуючи проти позову, посилались на безпідставність позовних вимог.

Представник третьої особи ПАТ «Укртранснафта» не заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2015 року, у якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 21 жовтня 2015 року, відмовлено повністю в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду і виклавши в скарзі обставини аналогічні позову, просив це рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТзДВ «Сільгоспгосподарство Гур'ївка», посилаючись на необґрунтованості її доводів, просило відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав його безпідставним і недоведеним та виходив з того, що позивач не довів належними і допустимими доказами обставин, що запропонований ним варіант встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, а також на підтвердження того, що з технічної точки зору саме на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка має пріоритетність, буде доцільним будівництво радіорелейної вишки зв'язку для забезпечення роботи аміакпроводу. До того ж, позивач не зазначив відправні точки меж земельної ділянки, на яку буде розповсюджуватися сервітут, проходи, проїзди і їх довжину, ширину вид транспорту для проїзду, погодження інших суміжних землевласників і землекористувачів щодо встановлення такого земельного сервітуту. Позовні вимоги не містять даних про строковість (безстроковість), платність (безоплатність) сервітуту. Крім цього, вимоги не узгоджуються з положеннями ст. 102-1 ЗК України щодо виникнення правовідносин суперфіцію на підставі договорів, а не за судовим рішенням.

-3-

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ч. 3 ст. 402 ЦК України, у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 102-1 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 23 ЗК України передбачено, що землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Для будівництва ліній електропередачі та зв'язку, магістральних газопроводів, а також для інших потреб, не пов'язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

Ліній електропередачі і зв'язку та інші комунікації провадяться головним чином вздовж шляхів, трас тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, розміром 9,19 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована на території Гур'ївської сільської ради Новоодеського району, через територію якої проходить магістральний аміакопровід УДП «Укрхімтрансаміак», нафтопровід ПАТ «Укртранснафта», лінія електромережі, лінія кабельного зв'язку.

Вказану земельну ділянку відповідач отримала у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 квітня 2007 року.

-4-

22 листопада 2002 року між ОСОБА_8 та Одеським районним нафтопровідним управлінням (філія «ПМН» ПАТ «Укртранснафта») укладено договір № 36 на встановлення земельного сервітуту, у зв'язку з чим на цій земельній ділянці, а саме на її частині, по території якої проходить магістральний нафтопровід, встановлено земельний сервітут згідно плану-схеми, який в додатку №1 до договору є невід'ємною частиною цього договору.

Крім того, в додатку №2 до договору встановлені обмеження по користуванню земельною ділянкою. Зокрема, в охоронних зонах магістрального нафтопроводу без письмової згоди управління заборонено споруджувати будівлі і споруди, проходи, проїзди, переїзди, здійснення будівельних, монтажних та вишукувальних, геодезичних робіт.

25 січня 2012 року за договором оренди землі № 645 ОСОБА_5 передала в оренду вищезазначену земельну ділянку ТзДВ «Сільгоспгосподарство Гур'ївка», яке використовує її за цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва.

В судовому засіданні відповідач та третя особа ТзДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка», як орендар, категорично не погоджувалися на встановлення земельного сервітуту та заперечували правомірність позовних вимог позивача.

В суд першої інстанції на підтвердження своїх вимог позивач надав лише кадастровий план земельної ділянки щодо площі і межі частини земельної ділянки відповідача, на яку просив поширення права сервітуту.

В суд апеляційної інстанції представники позивача надали державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,0327 га (серія НОМЕР_2) від 18 квітня 2005 року виданий на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації Миколаївської області від 05 вересня 2003 року № 766, яка надана для розміщення наземного об'єкту Миколаївського управління магістрального аміакопроводу «Тольятті - Одеса» (а.с.201-202); державний акт на право користування землею, площею 0,93 га виданий у 1979 році дирекції магістрального аміакопроводу Тольятті - Одеса для будівництва наземних споруд (а.с.207-210); витяг з генерального плану (із зазначенням охоронних зон) щодо розміщення вежі, який не містить даних про погодження, кадастрову карту та карту розміщення веж (а.с.203-205).

За змістом ст.ст. 401, 402, 404 ЦК України та ст. ст. 98 ЗК України сервітут встановлюється лише в разі, коли потреби конкретно визначеної особи не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Відповідно до розділу 14 вимог галузевого стандарту України Правил технічної експлуатації від 01 грудня 2003 року засоби зв'язку та оповіщення повинні бути невід'ємною частиною магістрального аміакопроводу і входити до комплексу засобів контролю та управління процесом транспортування рідкого аміаку. Для цього використовують кабельні, радіо кабельні та радіорелейні лінії зв'язку, які повинні забезпечувати, зокрема передачу даних від периферійних пристроїв до центральної електронно-обчислювальної машини і назад.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, позивач на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 18 квітня 2005 року є постійним користувачем земельної ділянки, площею 0,0327 га (лінійні розміри: 16,60, 19,8, 16,68, 19, 75), периметр 72,86 м., на якій розміщена телекомунікаційна кімната ГПС 12 Ц5.

Позивачем наданий лист ТОВ «НВС «Концепт буд» № 19-11/2015, який був запитаний та отриманий ним вже після ухвалення судом рішення 19 листопада 2015 року, щодо неможливості розміщення АО на території ГПС 12Ц5 з причини наявності охоронних зон, та неможливості відступу далі від ГПС з причин гранично допустимої довжини кабелю, що з'єднує внутрішній та зовнішній блоки РРС (а.с.206).

-5-

Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо розміру вищевказаного об'єкту та місця його розміщення на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні. Тому наданий висновок ТОВ «НВС «Концепт буд» не є беззаперечним та достатнім доказом, якій підтверджує доводи позивача щодо встановлення права сервітуту на належній відповідачу земельній ділянці.

За такого, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних і допустимих доказів того, що встановлення антенних опор (радіорелейних вишок) для забезпечення роботи аміакопроводу можливо та доцільно лише виключно на належній відповідачу спірній земельній ділянці, яка надана для сільськогосподарського використання та має насамперед пріоритетність відносно інших угідь, є вірним.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа філії «ПМН» ПАТ «Укртранснафта» від 31 серпня 2015 року № 92-07/1293 для отримання згоди від філії на розміщення радіорелейної вишки зв'язку аміакпроводу необхідно було визначити на місцевості, сумісно з їх представником розташування інженерних мереж філії у зоні встановлення вишки з складанням схеми розташування об'єктів і двостороннього акту. Якщо, місце встановлення щогли радіорелейного зв'язку знаходиться в охоронній зоні магістрального нафтопроводу, то позивачу необхідно було отримати технічні умови від філії.

Проте, даних щодо виконання вказаних дій та отримання письмової згоди від філії «ПМН» ПАТ «Укртранснафта» матеріали справи не містять. Тому визнання представниками ПАТ «Укртранснафта» позовних вимог позивача не є достатнім.

До того ж, позивач не мотивував, з яких підстав має бути встановлено саме безоплатний сервітут, в позові не вказав відправних точок меж земельної ділянки, на яку буде розповсюджуватися сервітут, відправних точок меж, де саме будуть починатися і де будуть закінчуватися проходи та проїзди, їх довжину, ширину та яким видом транспорту буде здійснюватися проїзд, що вірно констатував суд у рішенні.

Не надав позивач суду і доказів того, що інші суміжні землевласники і землекористувачі дали своє погодження на встановлення такого земельного сервітуту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем умов щодо встановлення сервітуту та дотримання позивачем вимог земельного та цивільного законодавства, що регламентують право користування чужим майном. У зв'язку з чим, вірно відмовив у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2015 року, у якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 21 жовтня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів можу бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова