АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7520/15 Справа № 202/6750/14-ц №2/0202/4439/2014 Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод в користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми спільного боргу подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод в користуванні майном, мотивуючи тим, що з 07 серпня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року шлюб між ними розірвано.

Посилаючись на те, що за час шлюбу вони придбали майно, щодо розподілу якого вони не можуть досягти домовленості, та з урахуванням інтересів їх малолітньої дитини, на утримання якої відповідач надає лише 500 грн. на місяць, просила суд ухвалити рішення, яким розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме, визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 60.140 грн. в рахунок відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля «КАМАЗ 5410» Бетонорозмішувач; усунути перешкоди зі сторони відповідача в користуванні спірною квартирою шляхом її вселення в квартиру та встановлення заборони ОСОБА_2 самочинно змінювати замки в зазначеній квартирі.

У липні 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним уточненим позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми спільного боргу подружжя, мотивуючи його тим, що спірна квартири була придбана шляхом залучення кредитних коштів та укладення договору кредиту на суму 25.000 доларів США.

Зазначав, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року встановлено, що починаючи з серпня 2010 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Посилаючись на те, що відповідно до платежів за кредитним договором у період з вересня 2010 року по листопад 2011 року ним особисто було сплачено за кредитом суму у розмірі 8.962 долари США 36 центів, що еквівалентно 208.822 грн., просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1/2 частину сплаченого ним боргу, яка складає 104.411 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «КАМАЗ 5410» в розмірі 60.140 грн. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди зі сторони ОСОБА_2 в користуванні спірною квартирою. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити шляхом задоволення його зустрічних позовних вимог у повному обсязі та визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру з відмовою у решті її позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 не відповідає.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 07 серпня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну малолітню доньку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні позивачки.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року, яке набрало чинності, шлюб між сторонами розірвано та встановлено, що шлюбні стосунки між ними фактично припинено з серпня 2010 року (том 1 а.с.13).

За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки спецтехніка Бетонозмішувач «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №12/0614 про оцінку транспортного засобу від 12 червня 2014 року, складеного судовим експертом Чернецьким М.В., ринкова вартість автомобіля Спецтехніка Бетонозмішувач КамАЗ 5410, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату оцінки складає 120.280 грн. (том 1 а.с.18-20)

Згідно звіту про оцінку від 02 лютого 2014 року, а саме квартири АДРЕСА_1, дійсна ринкова вартість даної квартири на дату проведення експертизи становить 121.300 грн. (том 1 а.с.21-33).

Частиною 1 ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено в ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на момент розгляду справи спільного сумісного майна у вигляді автомобіля «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_1, не існувало, а отже стягнення компенсації його вартості безпідставне, спростовуються матеріалами справи та є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

З листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Дніпропетровськ та Дніпропетровського району, підпорядкований УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30 липня 2014 року №14/1202-4582 вбачається, що станом на 30 липня 2014 року автомобіль «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, зареєстрований 30 липня 2010 року в Дніпропетровському МРЕВ №1 за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку КIМ 059394 від 13 жовтня 2009 року.

25 червня 2014 року даний автомобіль було знято з обліку за заявою власника в Дніпропетровському МРЕВ №1.

26 червня 2014 року автомобіль «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі довідки-рахунку ВIА 682251 від 26 червня 2014 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, зареєстрований за ОСОБА_4 (том 1 а.с.101)

Тобто спірний автомобіль був набутий під час шлюбу та відчужений ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_3 після припинення шлюбних відносин.

Доводи апелянта щодо відчуження даного автомобіля у липні 2010 року є хибними та спростовуються матеріалами справи, а тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Відповідно до п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №12/0614 про оцінку транспортного засобу від 12 червня 2014 року ринкова вартість автомобіля Спецтехніка Бетонозмішувач КамАЗ 5410, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату оцінки складає 120.280 грн.

Таким чином, районний суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 60.140 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині невизнання оціночної вартості спірного автомобіля, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, однак таке клопотання ні ОСОБА_2 ні його представником, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час розгляду справи в апеляційній інстанції заявлене не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає їх законними, обґрунтованими та такими

що підлягають задоволення з огляду на наступне.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №6/в, за яким останній отримав 25.000 доларів США для купівлі житла, з остаточним терміном повернення 05 лютого 2027 року (том 1 а.с.64-69).

За договором купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С., відповідач ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_8 та ОСОБА_9, від імені яких діяла за дорученням ОСОБА_10, квартиру АДРЕСА_1 за 152.973 грн., що еквівалентно 30.291 долар США 68 центів, з яких 26.722 грн. 98 коп., що еквівалентно 5.291 долар США 68 центів, отримано продавцем до підписання договору, а 126.250 грн., що еквівалентно 25.000 доларам США, отримано після посвідчення договору (том 1 а.с.7).

Уклавши в інтересах сім'ї договір споживчого кредиту та отримавши грошові кошти за договором, ОСОБА_2 створив обов'язки по його погашенню також і для ОСОБА_3, оскільки на час отримання грошових коштів за кредитним договором сторони перебували у шлюбі та кредитні кошти використані в інтересах сім'ї.

Відповідно до квитанцій №450937 від 07 вересня 2010 року, №353520 від 05 жовтня 2010 року, №494538 від 09 листопада 2010 року, №190867 від 06 грудня 29010 року, №211311 від 10 січня 2011 року, №29939 від 01 лютого 2011 року, №781570 від 22 березня 2011 року, №199899 від 06 квітня 2011 року, №40326 від 04 травня 2011 року, №198156 від 06 червня 2011 року, №173914 від 05 липня 2011 року, №664911 від 15 серпня 2011 року, №934363 від 20 вересня 2011 року, №642839 від 14 жовтня 2011 року, №503743 від 10 листопада 2011 року, №1527566 від 29 листопада 2011 року, №1596043 від 30 листопада 2011 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 сплатив кредитні кошти за період з вересня 2010 року по листопад 2011 року в розмірі 8.962 долари США 36 центів, що станом на 19 березня 2015 року еквівалентно 208.822 грн.99 коп. Подружжя ОСОБА_3 фактично припинило подружні відносини у серпні 2010 року, що встановлено рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року (том 1 а.с.191-207).

Таким чином, ОСОБА_2 сплатив спірні кредитні кошти після фактичного припинення подружніх відносин.

Згідно із ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

За ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Отже, у результаті придбання подружжям квартири в кредит, боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Висновки суду щодо відмови у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з ненаданням ОСОБА_2 оригіналів квитанцій про здійснення платежів по кредитному договору, а надання цих оригіналів квитанцій ОСОБА_3, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з даних квитанцій вбачається, що платником кредитних платежів є саме ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми спільного боргу подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму спільного боргу подружжя в розмірі 104.411 грн.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.