У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ТЛЛ», про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2011 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вена» (далі - ТОВ «Фірма «Вена») був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 72 500 тис. грн. 9 листопада 2012 року між банком, ТОВ «Фірма «Вена», товариством з обмеженою відповідальністю «Севен Систем» (далі - ТОВ «Севен Систем») укладено договір про переведення боргу, за умовами якого позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути борг до 25 грудня 2014 року зі сплатою 19 % річних. Надалі ТОВ «Севен Систем» змінило назву на товариство з обмеженою відповідальністю «ТЛЛ» (далі - ТОВ «ТЛЛ»). З метою забезпечення кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_3 укладено договори поруки. Відповідачі взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконують, станом на 18 лютого 2014 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 79 695 672 грн 93 коп. Позивач просив позов задовольнити та стягнути кредитну заборгованість.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року, позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 79 695 672 грн 93 коп. та судові витрати у розмірі 1 827 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 79 695 672 грн 93 коп. та судові витрати у розмірі 1 827 грн.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки не виконали, а заборгованість у повному обсязі не погашена.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судами установлено, що 21 червня 2011 року між позивачем та ТОВ «Фірма «Вена» укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії, за яким було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 72 500 тис. грн, дата остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту - 20 червня 2013 року.

Також було укладено, відповідно, договори про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 21 червня 2011 року, від 26 березня 2012 року, від 25 квітня 2012 року, від 3 травня 2012 року, від 19 червня 2012 року, від 26 червня 2012 року, від 6 вересня 2012 року, від 31 жовтня 2012 року, від 9 листопада 2012 року, від 9 листопада 2012 року, від 28 грудня 2012 року та від 30 липня 2013 року.

9 листопада 2012 року між позивачем, ТОВ «Фірма «Вена» та ТОВ «Севен Ситем» укладено договір про переведення боргу за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 21 червня 2011 року, за яким ТОВ «Фірма «Вена» переводить свій борг на ТОВ «Севен Систем», внаслідок чого ТОВ «Севен Систем» заміняє ТОВ «Фірма «Вена» як зобов'язану сторону у кредитному договорі про відкриття кредитної лінії від 21 червня 2011 року із відповідними змінами.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 9 листопада 2012 року були укладені договори поруки з ОСОБА_3 зі змінами, внесеними договором про внесення змін до нього від 9 листопада 2012 року, зі змінами, внесеними договором про внесення змін до нього від 30 липня 2013 року, та ОСОБА_3 9 листопада 2012 року зі змінами, внесеними договором про внесення змін до нього від 30 липня 2013 року, за якими відповідачі у випадку невиконання та/або прострочення виконання ТОВ «Севен Систем» зобов'язань за кредитним договором зобов'язалися виконати зобов'язання зі сплати вказаних вище і несплачених ТОВ «Севен Систем» сум.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши кредитні кошти в повному обсязі.

Натомість ТОВ «Севен Систем» та поручителі свої зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки належним чином не виконують, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 18 лютого 2014 року складає 79 695 672 грн 93 коп., зокрема, заборгованість за кредитом 71 699 996 грн 71 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 5 968 680 грн 19 коп., заборгованість за комісією 395 443 грн 53 коп., пеня за простроченим кредитом 48 224 грн 53 коп., пеня за простроченими процентами 133 845 грн, пеня за простроченою комісією 9 482 грн 98 коп., штраф - 1 440 тис. грн.

Позивачем на адреси відповідачів двічі направлялися вимоги від 28 жовтня 2013 року та 21 листопада 2013 року щодо погашення заборгованості, з дотриманням умов п.п. 3.1 - 3.3 Договорів поруки.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 21 травня 2014 року про те, що договір поруки від 9 листопада 2012 року та договір від 30 липня 2013 року про внесення змін до договору поруки підписані не ним (а. с. 230, т.1).

Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, з'ясування обставин підписання вказаного договору поруки та договорів про внесення змін до договору поруки має істотне значення для вирішення даного спору.

Проте суд на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не з'ясував обставини, на які відповідач посилалися як на підставу своїх заперечень; не врахував зазначеної вище заяви та не вирішив в установленому законодавством порядку питання про призначення в даній справі експертизи, що є також порушенням ст. ст. 144, 168 ЦПК України, а тому висновок суду про задоволення позову є передчасним.

Також судам слід перевірити, чи не було порушено термінів сплати щомісячних платежів, що впливає на визначення розміру заборгованості (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13).

Крім того, відповідачами зазначалося, що розрахунок розміру позовних вимог є неправильним. На підтвердження своїх доводів відповідачі посилаються на ухвалу господарського суду м. Києва від 6 серпня 2014 року у справі № 910/4442/14 про прийняття до свого провадження справи за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ «ТЛЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «РБТ» про стягнення 79 695 672 грн 93 коп., у якій зазначено, що позивачем на виконання вимог суду 15 квітня 2014 року було надано довідку про стан заборгованості відповідачів в межах заявлених вимог, із якої убачається часткове погашення заборгованості з нарахованих процентів шляхом договірного списання грошових коштів, та заборгованість з процентів зменшилась і становить 5 959 216 грн 88 коп.

На порушення зазначених вимог процесуального закону апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув, доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив та не визначився з розміром кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд першої інстанції не виконав обов'язок, покладений на нього процесуальним законом, не з'ясував обставин справи та дійшов до висновків, які не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Апеляційний суд не звернув уваги на порушення, які допущені судом першої інстанції, при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому ухвалені у справі судові рішення неможливо вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко