АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року

про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта.Інк", про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта.Інк", про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні та стягнення моральної шкоди - повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 118 та ч.1 ст.96 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу судді скасувати, з наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 3 ст. 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій ст. 96 ЦПК України (про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати) може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу..

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Тобто вимоги повинні бути документально підтвердженими та безспірними, не можуть викликати сумнівів ні момент настання права вимоги, ні сума грошових коштів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені вимоги у зв'язку зі звільненням з роботи, зокрема зазначається, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, тобто не виплачено заробітну плату за відпрацьовані дні, чим порушено його трудові права, що є підставою для стягнення також й компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку (ст.ст. 116, 117 КЗпП України) та стягнення моральної шкоди.

Право на компенсацію за затримку розрахунку та її розмір, обсяг заданої моральної шкоди (чи його відсутність) підлягають з'ясуванню у відповідності до положень ст.ст.10,60 ЦПК України.

Отже, повертаючи позовну заяву позивачу у зв'язку з не дотриманням порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 цього Кодексу, суд першої інстанції не звернув увагу на зміст заявлених позовних вимог, які не є безспірними, тому підлягають розгляду в позовному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: