Категорія 46 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Державна міграційна служба України у Вінницькій області про усунення перешкод в користуванні власністю, позбавлення права користування власністю, -

встановила:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в міський суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що він на праві приватної власності володіє житловим будинком з господарськими будівлями, який розташовано в м. Вінниці, по вул. Ватутіна, 150. В даному будинку зареєстровані його донька ОСОБА_4 та колишній зять відповідач по справі ОСОБА_2 Донька після розлучення з ОСОБА_2 в 2013 році через неприязні стосунки між ними переїхала в інше місце, а відповідач продовжує проживати в будинку та зареєстрований у ньому, що перешкоджає поселитися в будинку позивачеві з дружиною.

Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку звільнити займане жиле приміщення, на підставі ст. 319, 321 ЦК України позивач просив: 1) позбавити ОСОБА_2 права користування належним позивачеві житловим будинком з господарськими будівлями, який розташовано в м. Вінниці, вул. Ватутіна, 150; 2) усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Постановлено усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належним йому на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями, який розташований в м. Вінниці по вул. Ватутіна, 150, позбавивши ОСОБА_2 права користування цим будинком з господарськими будівлями. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави, а з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. на користь ОСОБА_3

Не погодившись із рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильність, несправедливість рішення, його ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник апелянта відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не є членом сімї власника будинку та не проживає разом з ним, між ними відсутні договірні відносини з приводу користування чужим майном, а тому посилаючись на ст. 386 ЦК України прийшов до висновку про задоволення позову в частині позбавлення ОСОБА_2 права користування належним ОСОБА_3 житловим будинком №150 по вул. Ватутіна в м. Вінниці.

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи, суд вважав встановленими обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які є недоведеними, вирішив справу з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Ватутіна, 150 в м. Вінниці був придбаний ним з колишньою дружиною ОСОБА_4 під час шлюбу і він є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено на імя колишньої дружини й будинок вибув з її володіння без його відома, ОСОБА_2 подавав зустрічні позовні заяви про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя і визнання недійсним договору дарування, на підставі якого власником будинку став ОСОБА_3

Суд першої інстанції зазначені доводи відповідача не перевірив, всупереч вимогам ст. 123 ЦПК України відмовив в прийнятті до спільного розгляду зустрічних позовних заяв, хоча вимоги за ними могли повністю виключити задоволення зустрічного позову, а також відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду апеляційним судом його апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до якого спірний будинок вибув з володіння його дружини.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Ватутіна, 150 в м. Вінниці на підставі договору дарування від 21.12.2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_7 (а.с. 5, 43-44).

В свою чергу ОСОБА_7 даний будинок належав на підставі: договору купівлі-продажу посвідченого ОСОБА_8 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області 21 травня 2003 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 жовтня 2012 року, справа №206/4728/2012, та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2012 року в цій же справі.

Так, згідно з договором купівлі-продажу від 21 травня 2003 року, укладеного між ОСОБА_9 (продавець) і ОСОБА_4 (покупець) продавець продав, а покупець купила цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Вінниці, по вул. Ватутіна під номером 150 (а.с. 59).

ОСОБА_4 з 01 серпня 1998 року по 12 листопада 2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2013 року (а.с. 16).

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 жовтня 2012 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про внесення змін до договору купівлі-продажу, визнання покупцем і визнання права власності. Змінено договір купівлі-продажу будинковолодіння з прибудовами, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Ватутіна, 150 і визнано ОСОБА_7 покупцем зазначеного будинку з визнанням за останнім права власності на нього (а.с. 56-57).

Ухвалою Вінницького міського суду від 05 грудня 2013 року виправлено допущену в описовій частині вищевказаного рішення описку (а.с. 58).

Додатковим рішенням Вінницького міського суду від 31 серпня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Отже позивач ОСОБА_3 безоплатно набув житловий будинок за договором дарування від свого сина ОСОБА_7, який в свою чергу набув право власності на нього за судовим рішенням про зміну договору і визнання покупцем замість своєї сестри, а дочки позивача і, відповідно - дружини відповідача ОСОБА_4.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, який не брав участі в розгляді даної справи в суді першої інстанції, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 жовтня 2012 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2013 року та додаткове рішення Вінницького міського суду від 31 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_10, ОСОБА_9 про внесення змін до договору купівлі-продажу, визнання покупцем, визнання права власності.

Апеляційним судом, зокрема, встановлено, що будинок по вул. Ватутіна, 150 в м. Вінниці, був придбаний ОСОБА_4 в період перебування в шлюбі з ОСОБА_2, і відповідно до ст. 60 СК України останній може бути його співвласником.

Ці ж обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції при розгляді позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

За умов, коли між сторонами виник спір з приводу права власності на спірне майно, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні зазначеним житловим будинком шляхом позбавлення права ОСОБА_2 на користування житловим будинком є передчасним і таким, що порушує права останнього.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, крім передбачених ст. 16 ЦК України, способом, що встановлений договором або законом.

Позивачем обрано спосіб захисту, який не встановлений законом позбавлення права користування належним позивачу житловим будинком з господарськими будівлями.

Законом (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України) передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, або втрату членом сімї власника житла права на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

У випадку позбавлення права користування житлом особи, яка фактично ним користується, тобто проживає в спірному житловому будинку, йдеться по суті про її виселення, що може мати лише в судовому порядку і з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60, статті 131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обовязок по доведенню підстави позову покладається саме на позивача, однак, всупереч цим вимогам позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог звернення до відповідача з вимогою виїхати з будинку, відмова останнього виселитися в добровільному порядку тощо.

Натомість судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин ст. 386 ЦК України, яка закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд всупереч вимогам ст. 11 ЦПК України усунув перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належним йому на праві власності житловим будинком шляхом позбавлення права користування будинком, вимоги про що позивачем не заявлялися.

Недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже з позивача слід стягнути на користь відповідача судові витрати витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя особа Державна міграційна служба України у Вінницькій області про усунення перешкод в користуванні власністю, позбавлення права користування власністю відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_12 /підпис/ ОСОБА_13 ОСОБА_11