у х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О.,

суддів: Євграфової Є. П., Іваненко Ю. Г.,

Завгородньої І. М., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та виселення їх із указаної квартири.

Посилалось на те, що 06 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, для задоволення вимог АТ «Ерсте Банк» за кредитним договором від 15 вересня 2008 року № 014/7741/3/22988 у розмірі 462 085 грн 89 коп.

Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, просило задовольнити позов.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору, передбаченого ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР щодо письмового попередження відповідача про виселення із займаного житлового приміщення. Відомості про вручення відповідачу повідомлень про виселення - відсутні.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 06 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, для задоволення вимог АТ «Ерсте Банк» за кредитним договором від 15 вересня 2008 року № 014/7741/3/22988 у розмірі 462 085 грн 89 коп., а 02 квітня 2012 року АТ «Ерсте Банк» видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку <nau://ukr/898-15|st33>» (далі - Закон) звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Із результатів аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимога закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору.

У той же час суди, встановивши, що виконавчим написом нотаріуса в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на спірну квартиру, зазначених обставин не врахували та дійшли передчасного висновку про безпідставність позову про виселення відповідача у зв'язку з тим, що останній не отримав письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно перевірити, за які кошти була придбана спірна квартира, оскільки виселення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, можливе лише у разі, коли іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П. О. Гвоздик

Судді: Є. П. Євграфова

І. М. Завгородня

Ю. Г. Іваненко

Д. О. Остапчук