Провадження № 22-ц/783/5473/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю:прокурора ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року у справі за позовом Прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівської міської ради, з участю третіх осіб - ОСОБА_8, Львівської обласної ради, Державної інспекції сільського господарства у Львівській області про визнання нечинними та скасування ухвал Львівської міської ради, визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок та приведення їх у придатний для використання стан,-

в с т а н о в и л а :

13 листопада 2012 року прокурор м. Львова в інтересах держави в особі Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього природнього середовища у Львівській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Львівської міської ради. 13 серпня 2013 року прокурором подана письмова заява про уточнення позовних вимог, у якій просить замінити неналежного відповідача ОСОБА_8 на належного - ОСОБА_6, та залучити ОСОБА_8 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ( т. 1 а.с. 129-131). З врахуванням додаткових пояснень та заяви про уточнення позовних вимог від 16.12.2014 року (т.2 а.с. 222-225, а.с. 234-236) прокурор просив: визнати нечинною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 336 від 31.03.2011 «Про затвердження ОСОБА_8 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1»; визнати нечинною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №337 від 31.03.2011 «Про затвердження ОСОБА_7 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1»; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_8 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00497 від 22.07.2011; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_7 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00496 від 22.07.2011; зобов'язати ОСОБА_7 повернути земельну ділянку площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на АДРЕСА_1, вартістю 1006941,00 грн. та привести її у придатний для використання стан; зобов'язати ОСОБА_6 повернути земельну ділянку площею 0,0850 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1, вартістю 1316769,00 грн. та привести її у придатний для використання стан.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що прокуратурою м. Львова із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства у Львівській області проведено перевірку додержання вимог чинного земельного законодавства України у діяльності Львівської міської ради, в ході якої було з'ясовано, що 08 липня 2010 року на сесії Львівської міської ради було прийнято ухвали № 3785, № 3786, відповідно до яких було погоджено гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1. У подальшому ухвалами сесії Львівської міської ради від 31 березня 2011 року № 336, № 337 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_1 у власність. На підставі згаданих ухвал ОСОБА_8, ОСОБА_7 отримано Державні акти на право власності на земельні ділянки. На думку позивача, ухвали Львівської міської ради № № 336, 337 від 31 березня 2011 року суперечать вимогам законодавства та підлягають скасуванню, оскільки при наданні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельних ділянок сесією міської ради вилучено частину належної парку земельної ділянки чим, усупереч ст. 54 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», змінено межу парку. В результаті значної кількості порушень вилучено частину парку без відповідного погодження, тим самим завдано істотної шкоди інтересам держави, а саме в особі - ЛКП «Зелений Львів», Державному управлінню охорони навколишнього природного середовища у Львівській області.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено заступником прокурора Львівської області, який покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та просить рішення скасувати і прийняти нове, яким позов задоволити повністю. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

Рішенням Львівської міської ради від 19.02.1981 № 53 встановлено межі парку Дружба» (Снопківський») по фактичному використанню території 36,6 га. У подальшому рішенням Львівського облвиконкому від 09.10.1984 № 495 створено парк-пам»ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Снопківський» загальною площею36,6 га. Зазначені рішення на даний час є чинним, не скасованими. Вивченням картографічних матеріалів меж парку, беручи до уваги вищезазначені рішення, встановлено, що земельні ділянки надані ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_6.) та ОСОБА_7 ухвалами Львівської міської ради від 31.03.2011 № 336 та № 337 відповідно входять в територію меж парку «Снопківський». Окрім цього, судом не взято до уваги, що у відповідності до ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» Міністерством охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України 06.12.1999 на парк-пам»ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Снопківський», видано охоронне зобов»язання та передано під охорону Львівському міському виробничому тресту зеленого господарства (на даний час правонаступником якого є ЛКП «Зелений Львів»). При цьому ЛКП «Зелений Львів» є законним землекористувачем земельних ділянок, відведених відповідачам і правовий режим земельної ділянки, на якій розташований парк «Снопківський», визначений згідно з положеннями Глави 7 Земельного кодексу України, Закону України « Про природно-заповідний фонд України» від 16 червня 1992 року, а ухвалами Львівської міської ради №№ 336, 337 від 31 березня 2011 року було змінено цільове призначення частини земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду на землі житлової та громадської забудови, без врахувань обов'язкових до застосування положень чинного законодавства. Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року по справі № 6-55234св13. При ухвалені оскарженого рішення судом першої інстанції не було враховано, що саме до повноважень органів Державної інспекції сільського господарства України, які проводили перевірку, відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Також статтею 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що зміна територій об»єктів природно-заповідного фонду здійснюється за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку. Натомість проведеною перевіркою встановлено, що всупереч зазначених вимог закону, вищевказаний експертний висновок (погодження) при прийнятті ухвал сесії Львівської міської ради від 31 березня 2011 року № № 336, 337 відсутній. Також вважає помилковою позицію суду в частині визнання картографічних даних неналежними та недопустимими доказами підтвердження винесення меж парку в натурі. Не погоджується апелянт також із позицією суду стосовно неможливості повернення земельної ділянки, з посиланням суду першої інстанції на те, що відповідачі є добросовісними набувачами та набули земельні ділянки в порядку, передбаченому ст.ст. 118, 121 ЗК України. Вважає, що у спірних правовідносинах підлягала застосуванню ст. 388 ЦК України. Крім цього розглядає як необґрунтоване посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» щодо підстав позбавлення права власності, оскільки обставини згаданої справи та даної справи істотно різняться.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вищезазначених норм цивільного процесуального права з огляду на наступне.

Позовні вимоги обґрунтовані тим , що чинними (не скасованими) рішеннями:

Львівської міської ради від 19.02.1981 № 53 встановлено межі парку Дружба» (Снопківський») по фактичному використанню території 36,6 га;

Львівського облвиконкому від 09.10.1984 № 495 яким створено парк-пам»ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Снопківський» загальною площею36,6 га;

та вивченням картографічних матеріалів меж парку, -

було встановлено, що земельні ділянки, надані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ухвалами Львівської міської ради від 31.03.2011 № 336 та № 337 відповідно входять в територію меж парку «Снопківський».

Згідно ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 17.6.1992 року № 2456-ХІІ в редакції Закону України № 1826-УІ від 21.10.2010 року, зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об»єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 17.06.2004 року № 1808 -ІУ обов»язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

У відповідності до опису меж у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0850 га, кадастровий номер НОМЕР_2, виданому ОСОБА_8, ця земельна ділянка:

від точки Г до точки А довжиною по периметру 37,22 м. межує із землекористуванням гр.ОСОБА_9, АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 16);

від точки Б до точки В довжиною по периметру 34,19 м. межує з землями ЛКП «Снопківське».

Відтак, оскільки земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_1 вже знаходилася в користуванні ОСОБА_9, то земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_8, не могла бути розташованою також біля будинку, АДРЕСА_1.

У відповідності до опису меж у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_1, виданому ОСОБА_7, ця земельна ділянка:

від точки Г до точки А довжиною по периметру 34,19 м. межує з землями ЛКП «Снопківське» (т. 1 а.с. 14 -15), тобто по цій стороні периметру земельна ділянка межує із земельною ділянкою наданою ОСОБА_8 При цьому згідно опису меж ця земельна ділянка ні по одній із сторін по периметру не межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

За таких обставин, спірні ділянки не могли бути розташованими за адресою: АДРЕСА_1 оскільки користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_9

Окрім цього, згідно даних технічної документації, обидві спірні ділянки зі сходу межували з територією зелених насаджень.

Отже, вищенаведені обставини дають підстави для висновку про обґрунтованість тверджень прокурора про те, що земельні ділянки надані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ухвалами Львівської міської ради від 31.03.2011 № 336 та № 337 входять в територію меж парку«Снопківський».

У відповідності до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та і ншого природоохоронного

призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України , в редакції чинній на дату постановлення оскаржуваних ухвал, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

У відповідності до ст. 21 ЗК України, в редакції чинній на дату постановлення оскаржуваних ухвал, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення

земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

У відповідності до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, спірні земельні ділянки відносилися до категорії земель: землі не надані у власність або користування.

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками запасу, межі яких в натурі не були визначені, але які, згідно технічної документації зі сходу межували з територією зелених насаджень, тобто з парковою зоною, та змінюючи призначення земель запасу на землі житлової та громадської забудови, Львівська міська рада повинна була дотримуватися положень чинного на той час Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 26 травня 2004 року, та встановити чи змінити призначення спірних земельних ділянок лише після одержання експертного висновку відповідної державної установи, уповноваженої видавати такі висновки.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийнятті Львівською міською радою оскаржуваних ухвал, положення вищезазначених нормативних актів дотримані не були, наданню спірних земельних ділянок рішення органу влади про встановлення (зміну) цільового призначення земельних ділянок не передували, та обов»язкова державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, як це передбачено ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель,. проведена не була, то вищевказані обставини свідчать про те, що у справі були підстави для визнання ухвал органу місцевого самоврядування недійсними.

Зважаючи на наявність підстав для визнання недійсною та скасування ухвали сесії Львівської міської ради № 337 від 31.03.2011 року про надання земельної ділянки ОСОБА_7, слід задоволити позовні вимоги пред»явлені до відповідача ОСОБА_7 та визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності, виданий на ім»я ОСОБА_7 і застосувати правові наслідки визнання державного акту недійсним зобов»язавши ОСОБА_7 повернути надану їй земельну ділянку та привести її у придатний для використання стан.

З вищенаведених підстав підлягають до задоволення і позовні вимоги про визнання недійсною та скасування ухвали сесії Львівської міської ради № 336 від 31.03.2011 року про надання земельної ділянки ОСОБА_8

Проте, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним і скасування державного акту на право власності, виданого ОСОБА_8, та - для задоволення позовних вимог про зобов»язання ОСОБА_6 повернути земельну ділянку площею 0,0850 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 вартістю 1316769,00 грн. та привести її у придатний для використання стан, враховуючи наступне.

ОСОБА_8 , якому було видано державний акт на вищезазначену земельну ділянку, не був притягнутий до участі у розгляді справи в якості відповідача, а згідно заяви прокурора про уточнення позовних вимог, ОСОБА_8 приймав участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору. У зв»язку з не визнанням недійсним державного акту /правовстановлюючого документу/, виданого на ім»я ОСОБА_8 , не можуть бути задоволені також позовні вимоги про зобов»язання добросовісного набувача цієї земельної ділянки - ОСОБА_6, повернути земельну ділянку площею 0,0850 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 та привести її у придатний для використання стан.

У постанові Верховного Суду України , від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13, яка у відповідності до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України, при застосуванні одних і тих самих норм матеріального і процесуального права у подібних відносинах, зазначено, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, «що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес» (п.54 рішення). Отже обставини справ «Федоренко проти України» і «Стретч проти Сполученого Королівства» та справи, яка переглядається істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» не може бути безумовним прецендентом при розгляді справи, яка переглядається . На підставі наведеного, Верховний Суд висловив позицію наступного змісту: особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтоване посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» щодо підстав позбавлення права власності, оскільки обставини згаданої справи та даної справи істотно різняться.

У зв»язку з частковим задоволенням позовних вимог, пред»явлених до Львівської міської ради та ОСОБА_7, з цих відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною ухвалу сесії Львівської міської ради № 337 від 31 березня 2011 року «Про затвердження ОСОБА_7 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1.»

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, на земельну ділянку площею 0,0650 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_7 та зареєстрований 22 липня 2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00496.

Зобов»язати ОСОБА_7 повернути земельну ділянку площею 0,0650 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 біля будинку, 6а та привести її у придатний для використання стан.

Визнати недійсною ухвалу сесії Львівської міської ради № 336 від 31 березня 2011 року «Про затвердження ОСОБА_8 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1.»

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради в дохід державного бюджету 57 (п»ятдесят сім ) грн 35 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід державного бюджету бюджету 57 (п»ятдесят сім ) грн 35 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришина А.В.