АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2748/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 69 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя , -

в с т а н о в и л а :

07 серпня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що 22 липня 1995 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі у них народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 листопада 2004 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказує у позові, що припинені в листопаді 2004 року шлюбні стосунки були відновлені в серпні 2005 року. Вони знову з відповідачем почали спільно проживали без реєстрації шлюбу однією сімєю, як подружжя, в квартирі АДРЕСА_1 до жовтня 2011 року.

Позивач посилається, що в період спільного проживання ними було набуто майно, а саме: газова плита «Норд», кухонні меблі, газова колонка, меблева стінка дитяча, комод для білизни, диван розкладний, тумба-стіл, крісло, диван, комплект меблів спальної кімнати, килимове покриття 6 м х 3,25 м, килимове покриття 6 м х 2,5 м, пральна машинка автомат «LG», мясорубка «Ельво», міксер «Зануссі», мікрохвильова піч, блендер, пилосмок «LG», музичний центр «Панасонік», відеомагнітофон «GUC», ДВД програвач «Sven», телевізор «JVC», компютер «Panasonic» - 2009 року, намет 6-ти місний - 2010 року, яке він просить визнати спільною сумісною власністю подружжя. Загальна вартість вищевказаного майна відповідно до консультативного висновку № 24/14 від 28 липня 2014 року становить 44270 грн., отже вартість 1/2 частини ідеальної долі цього майна 22135 грн.

23 серпня 2006 року ними на спільні кошти було придбано автомобіль НОМЕР_1. Для придбання автомобіля не вистачало коштів, тому вони вирішили оформити кредит на імя ОСОБА_6, уклавши кредитний договір з Уманською філією «ОСОБА_9 Аваль». Фактично оплату по кредиту здійснював позивач до 2010 року включно, що підтверджується його підписами на банківських квитанціях. Вартість вказаного автомобіля, згідно висновку № 1173 спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області від 26 жовтня 2011 року становить 43390,53 грн.

Позивачем ОСОБА_7 позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з серпня 2005 року по жовтень 2011 року вони з відповідачем проживали однією сімєю в належній їм вищевказаній квартирі, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, спільно несли витрати на утримання квартири і оплату комунальних послуг, набували майно внаслідок їх спільної праці, спільно виховували сина, в звязку із чим він вважає за необхідне встановити факт його спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_6 та визнати право спільної сумісної власності на вищевказане майно, оскільки воно набуте в період спільного проживання. Тому ОСОБА_7 звернувся до суду із даним позовом та просив встановити факт спільного проживання однією сімєю без шлюбу його з ОСОБА_6 в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року. Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на автомобіль НОМЕР_1 та предмети побутового майна, а саме: газова плита «Норд»-600 грн., кухонні меблі-2500 грн., газова колонка-1300 грн., меблева стінка дитяча-3500 грн., комод для білизни-900 грн., диван розкладний-1500 грн., тумба-стіл-1200 грн., крісло, диван-800 грн., комплект меблів спальної кімнати-5800 грн., килимове покриття 6 м х 3,25 м- 1300 грн., килимове покриття 6 м х 2,5 м-1100 грн., пральна машинка автомат «LG»-3600 грн., мясорубка «Ельво»-1200 грн., міксер «Зануссі»-630 грн., мікрохвильова піч-400 грн., блендер-550 грн., пилосмок «LG»-460 грн., музичний центр «Панасонік»-1500 грн., відеомагнітофон «GUC»-850 грн., ДВД програвач «Sven»-480 грн., телевізор «JVC»-2700 грн., компютер «Panasonic»-2009 року-6500 грн., намет 6-ти місний-2010 року-1500 грн. та стягнути з відповідача ОСОБА_6 на його користь судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з СА 5427 АН та наступне майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_2: - газову плиту «Норд», вартістю 600 грн.; - кухонні меблі, вартістю 2500 грн.; - газову колонку, вартістю 1300 грн.; - меблеву дитячу стінку, вартістю 3500 грн.; - комод для білизни, вартістю 900 грн.; - тумбу-стіл, вартістю 1200 грн.; - крісло, диван, вартістю 800 грн.; - комплект меблів спальної кімнати, вартістю 5800 грн.; - килимове покриття розміром 6 м х 3,25 м, вартістю 1300 грн.; - килимове покриття розміром 6 м х 2,5 м, вартістю 1100 грн.; - пилосмок «LG», вартістю 460 грн.; - телевізор «JVC», вартістю 2700 грн.; - компютер «Panasonic» 2009 року виробництва, вартістю 6500 грн.; - намет 6-місний 2010 року виробництва, вартістю 1500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 1242 грн. та витрати за проведення експертиз в сумі 7600 грн., а всього в сумі 8842 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенні норми процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_10 до неї. Судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено вимоги щодо встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу сторін в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року. Суд послався на норми СК України та розяснення Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вказавши, що даний факт спільного проживання сторін однією сімєю підтверджується показаннями свідків, поясненнями сторін, іншими доказами, наявними в матеріалах справи, які досліджені судом.

Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю майна, визнавши спільною сумісною власністю сторін автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з СА 5427 АН, та предмети побутового майна, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_3, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено наявність всього переліку майна, вказаного в позовній заяві. Позивачем не підтверджено наявність наступного майна: розкладного дивана, пральної машини автомата «LG», мясорубки «Ельво», міксера «Зануссі», мікрохвильової печі, блендера, музичного центру «Панасонік», відеомагнітофона «GUC», ДВД програвача «Sven», а відповідачем заперечується наявність цієї частини побутового майна в квартирі по місцю проживання. Щодо іншої частини побутового майна, то відповідач в судовому засіданні підтвердила його наявність в квартирі АДРЕСА_4, та не заперечувала щодо його оцінки, відповідно до консультативного висновку № 24/14 від 28 липня 2014 року. Тому, суд вважав за необхідне в цій частині позов задовольнити, посилаючись на ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 22 липня 1995 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2004 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

07 серпня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з даним позовом про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без шлюбу позивача ОСОБА_7 з ОСОБА_6 в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року, просив визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на автомобіль НОМЕР_2 та на побутове майно, згідно вказаного переліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вказане ним майно придбано сторонами в період спільного проживання однією сімєю, тому він має право на його частину.

Згідно п. 5 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно розяснення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_7, оскільки вважає, що суд першої інстанції вірно виходив того, що позивачем доведено факт перебування його з ОСОБА_6 у період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності єдиного сімейного бюджету. Перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, поясненнями самих сторін, даними кредитного договору на придбання автомобіля, яким позивач мав право керувати, що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 581042 від 23 серпня 2006 року, постійно користувався даним автомобілем, що не заперечувалось відповідачем, сплачував кошти по даному кредитному договору, що підтверджено квитанціями з підписом позивача, що встановлено проведеною почеркознавчою експертизою підпису на квитанціях про оплату коштів, до 2011 року позивач ОСОБА_7 був зареєстрований за місцем проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1, в якій і проживав однією сімєю із відповідачем та їх сином.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2005 року затверджено мирову угоду між сторонами про визнання права власності на 1/ 2 частину квартири, з якої вбачається, що ОСОБА_6 зобовязується до 15 вересня 2005 року передати у власність ОСОБА_7 1/2 частину вищезазначеної квартири. Дана мирова угода не виконувалась сторонами, 1/ 2 частина квартири позивачу не передавалась, оскільки з серпня 2005 року сторони знову почали проживати разом однією сімєю, що дає підстави вважати, що сторонам більше не було потреби виконувати умови мирової угоди, в звязку з їх примиренням та спільним проживанням в спірній квартирі однією сімєю, веденням спільного господарства, придбанням спільного майна.

Як вбачається із матеріалів справи 14 вересня 2005 року з рахунку позивача ОСОБА_7 в рахунок боргу за вищевказану квартиру перед «Умань теплокомуненерго» було списано кошти в сумі 2644,03 грн., що підтверджується даними довідки ТВБВ № 10023/0352 філії Черкаського управління АТ «Ощадбанк» № 13/-778 від 05 серпня 2014 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_7 згідно з рішенням суду про стягнення аліментів, на підставі виданого виконавчого листа, сплачував аліменти на користь відповідача ОСОБА_6 на утримання їх сина до 2005 року. З 2005 року ОСОБА_6 припинила стягнення аліментів, відновивши їх стягнення з 2011 року, після припинення фактичних шлюбних відносин, що не заперечувалось в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_6.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що набуте ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за час фактичних шлюбних відносин майно згідно з нормами ст. 60 і ст. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності.

Між сторонами не укладалися договори щодо спірного майна, як це передбачено ст. 74 СК України, тому частину цього майна, судом першої інстанції визнано їхньою спільною сумісною власністю й кожен з них має право на його частину.

Позивач заявив вимоги лише про визнання права спільної сумісної власності на майно та не просив його реального поділу чи отримання компенсації за свою частку, тому судом ухвалено рішення відповідно до заявлених вимог.

Доводи апелянта про те, що позивач та його представник під час судового розгляду не заявляли клопотання про призначення судової експертизи, а консультативний висновок № 24/14 від 28 липня 2014 року, на який посилається суд, проведено тільки на підставі заяви позивача, не підлягають до задоволення, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідач в судовому засіданні підтвердила наявність вказаного майна в квартирі (яке визнане спільною сумісною власність) та не заперечувала щодо його оцінки, питання реального розподілу майна чи стягнення компенсації за його частку позивачем не ставилось.

Відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України відповідачем не заявлялось клопотань щодо призначення експертизи, якою було б визначено вартість спірного майна в разі такої необхідності ні в суді першої , ні апеляційної інстанцій.

Посилання апелянта, що судом не обєктивно оцінено покази свідків, що вони є родичами позивача, тому зацікавлені в результаті вирішення справи, є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки свідки, допитані за клопотанням відповідача також є її родичами, матірю, рідною сестрою та сусідами. Колегія суддів вважає, що покази всіх свідків належним чином оцінено судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами сторін, ім. дана оцінка в рішенні суду. з якого вбачається, що покази свідків підтверджують чи спростовують доводи сторін щодо позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що спірний автомобіль був предметом розгляду по іншій цивільній справі про той самий предмет, між тими самими сторонами і з тих самих підстав, а тому відповідно до п. 2 ст. 205 ЦПК України, вимога позивача в частині визнання спільною сумісною власністю спірного автомобіля набутого під час спільного проживання підлягає закриттю провадження справи в цій частині також не підлягають до задоволення.

Судом першої інстанції в ухваленому рішенні дано оцінку доводам відповідача та її представників щодо посилання на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2012 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа із самостійними вимогами на стороні відповідача ОСОБА_12 про визнання права власності на спільне майно та визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21150, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, яке рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 травня 2014 року скасовано та відмовлено в задоволенні позову. При цьому апеляційним судом в своєму рішенні зазначено, що суд при ухваленні рішення про задоволення позову ОСОБА_7 в порушення вимог ст.ст.214,215 ЦПК України не звернув уваги на те, що позивач в позові не заявляв ні вимог про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, ні вимог про визнання автомобіля обєктом права спільної сумісної власності чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та не врахував положень ст.ст.60, 70, 74 СК України та ст.256 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд прийшов правильного висновку, що ОСОБА_7 вперше звернувся до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя.

Не підлягають задоволенню і доводи апелянта щодо відсутності письмових доказів щодо зарплати позивача, його матеріального забезпечення, оскільки і відповідачем такі докази не подавались, її матеріальне становище, як і позивача, судом враховувалось лише із їх особистих пояснень сторін в судовому засіданні, а документальних підтверджень отримання високих заробітних плат сторонами не надано. З врахуванням місця роботи відповідача в центральній районній лікарні, яка бюджетною організацією, та позивача, який працював водієм в м. Києві згідно графіку, сторони отримували доходи та мали можливість купувати побутові речі, інше майна за період проживання з 2005 по 2011 роки

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, підлягають відхиленню, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :