У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 03 квітня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3371, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відкличної поновлюваної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 02 квітня 2010 року, із сумою ліміту, розмір якого не більше 200 000 грн для поповнення обігових коштів, зі сплатою 22 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 01 вересня 2008 року № 1275, за яким боржник передав в іпотеку земельну ділянку площею 13 200 кв. м, що розташована у с. Рижа Путильського району Чернівецької області та від 05 квітня 2007 року № 358, майновим поручителем за яким виступила ОСОБА_2, яка передала в іпотеку належний їй житловий будинок, загальною площею 129,40 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2487 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначало, що починаючи з 2008 року ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків, не відповідав на претензійні листи, які напрявлялись банком з метою досудового врегулювання спору. Отже, станом на 30 вересня 2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 157 502 грн 76 коп., яку банк і просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 28 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 157 502 грн 76 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року рішення Путильського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ПАТ «Брокбізнесбанк» пропустив строк звернення до суду, передбачений ст. 257 ЦК України.

З таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 03 квітня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3371, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відкличної поновлюваної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 02 квітня 2010 року, із сумою ліміту, розмір якої не більше 200 000 грн, для поповнення обігових коштів, зі сплатою 22 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 01 вересня 2008 року № 1275, за яким боржник передав в іпотеку земельну ділянку площею 13 200 кв. м, що розташована у с. Рижа Путильського району Чернівецької області та від 05 квітня 2007 року № 358, майновим поручителем за яким виступила ОСОБА_2, яка передала в іпотеку належний їй житловий будинок, загальною площею 129,40 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2487 га, яка розташована по АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. ч 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявою ПАТ «Брокбізнесбанк» від 31 травня 2010 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. вчинено виконавчий напис від 09 червня 2010 року № 1473 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за договором кредитної лінії від 03 квітня 2007 року № 3371 в сумі 410 997 грн 76 коп, який передано на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції.

Постановою відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції від 13 липня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1473 від 09 червня 2010 року.

У межах виконавчого провадження № 20219712 з примусового виконання вказаного виконавчого напису майно боржника передано на реалізацію, однак повторні прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) не відбулися, у зв'язку з відсутністю покупців.

Встановлено, що ПАТ «Брокбізнесбанк» листом від 13 грудня 2013 року № 958/045 повідомлено відділ державної виконавчої служби про намір прийняття у власність банку частини вказаного предмета іпотеки за початковою вартістю, про що державним виконавцем складено акт від 22 січня 2014 року та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 22 січня 2014 року.

Тобто банком прийнято у власність майно - житловий будинок загальною площею 129,40 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2487 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1 яке надано іпотекодавцем ОСОБА_2, згідно з договором іпотеки від 05 квітня 2007 року № 358.

Таким чином, ПАТ «Брокбізнесбанк» узяв на свій баланс майно, що складає 255 995 грн, при цьому залишок боргу склав 157 502 грн 76 коп.

Після отримання грошових коштів від реалізації предмета іпотеки та направлення їх на погашення заборгованості боржника за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення залишку боргу за кредитним договором від 03 квітня 2007 року, оскільки коштів, отриманих від реалізації предмета застави, було недостатньо для повного погашення заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором.

Зі справи вбачається, що ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості у лютому 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач звертав увагу на те, що строк позовної давності звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором переривався, оскільки 31 травня 2010 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. вчинено виконавчий напис від 09 червня 2010 року № 1473 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за договором кредитної лінії від 03 квітня 2007 року № 3371 в сумі 410 997 грн 76 коп, який передано на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції для примусового виконання, а у 2014 році вказаний виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості було повернуто позивачу.

Тобто банк вживав заходи щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строку позовної давності не ґрунтується на встановлених законом правилах щодо початку перебігу і переривання строку позовної давності.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не були встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

І.К. Парінова

О.В. Cтупак