22-ц/775/331/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Категорія 48 Доповідач Зайцева С.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
Головуючого: Зайцевої С.А.
Суддів: Баркової Л.Л.,Пономарьової О.М.
при секретарі: Бєльченко Б.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ,-
Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи,судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги. ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити,рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), який мешкає разом із позивачкою, між сторонами шлюб розірвано . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно ,але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 19 вересня 2013 року и до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 18 постанови від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують особливі обставини, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи ,які свідчать про понесені витрати на навчання дитини в платному учбовому закладі,на оплату його додаткових занять,довідки медичних установ, висновки МСЕК, а також інші документи, які свідчать про те, що дитина страждає тяжкою хворобою, а також про необхідність в зв*язку з цим витрат на соціальну та медичну допомогу, придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо.

Розмір додаткових витрат повинен бути підтверджений фактично понесеними або припустимими витратами, наприклад, документами, які підтверджують витрати на додаткове харчування за нормами ,розробленими Мінздравом,-довідками органів місцевої влади,організацій торговельної сеті або управління ринків про середні ціни на продукти у відповідний період їх придбання, документи ,що підтверджують спеціальний медичний догляд - довідками медичних установ про вартість медичних послуг (масаж, уколи); витрати на лікування, санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби про використані ліки, рецептами лікарів, довідками, чеками й рахунками.

Як встановлено судом першої інстанції неповнолітньому ОСОБА_3 ВКК КЛПУ «ГПТД м.Маріуполя « від 25 квітня 2013 року встановлено діагноз -хронічний піелонефріт. Відповідно до епікризів ОСОБА_3 рекомендовано лікарські препарати .

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з того,що позивачкою не доведено факту додаткових витрат. У зв*язку з відсутністю доказів на підтвердження позовних вимог підстави для задоволення позову відсутні .

Із досліджених матеріалів справи судом першої інстанції встановлено,що з фіскальних чеків з різних аптек, не вбачається, що позивач придбала препарати з рекомендованих лікарем сину , зазначених у епікризі. Не доведено необхідність придбання ліків на суму 2662 грн. для лікування сина, оскільки доказів його хвороби в період придбання ліків та відповідних лікарських призначень суду не надано.Позивачка не надала суду доказів щодо оздоровлення дитини в смт. Мелекіно 2 місяці з 25.06.2014 року по 24.08.2014 року .

Із зазначеним висновком суду першої інстанції,погоджується й апеляційний суд,оскільки у матеріалах справи відсутні докази,які б підтверджували наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволені позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ,апеляційний суд не приймає до уваги,оскільки вони не обґрунтовані,не знайшли підтвердження та доказів на їх підтвердження не надано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст.212 ЦПК України , виключне право оцінки доказів належить суду ,який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням ,що грунтується на всебічному,повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності,керуючись законом .

З матеріалів справи вбачається, що позивачка заявила позов про стягнення додаткових витрат на дитину одноразово в розмірі 14 793 грн. ,що викликані особливими обставинами - хворобою дитини,придбанням одягу та взуття , допоміжної навчальної літератури,канцелярських товарів,щомісячних зборів в школу на культурно-масові заходи,щомісячних зборів в фонд школи,оздоровлення,оплата комунальних послуг . На підтвердження розміру витрат позивачка надала копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, але лише на цій підставі неможливо зробити висновок про то, що саме ці препарати були використані на лікування дитини за відповідним призначенням лікаря (а.с.54,64).

Відмовляючи у задоволенні позову ,судом прийнято до уваги,що позивачка не надала доказів, які б вказували на обставини, що мають істотне значення для вирішення цього питання, а саме, фінансування додаткових витрат на дитину. Представлені нею чеки по оплаті ліків ,не підтверджують ,які саме ліки необхідні для продовження лікування ,в якій кількості ,на протязі якого періоду часу повинні даватися дитині . Надані копії квитанцій не доводять ,що саме ці ліки були рекомендовані в якості лікування дитині та були придбані для її лікування ,розрахунок додаткових витрат зроблений позивачкою, а саме можливе перебування дитини на оздоровленні в смт.Мелекіно ,також не підтверджується жодним документом медичних закладів .

Крім того, матеріалами справи не підтверджується наявність особливих обставин, а саме, на розвиток здібностей у дитини.

За предметом позову підставами для стягнення з відповідача додаткових витрат на розвиток є придбання допоміжної навчальної літератури,канцелярських товарів,щомісячні збори в школу на культурно-масові заходи ,щомісячні збори в фонд школи. На підтвердження розміру витрат позивачка надала копії фіскальних чеків придбання канцелярських товарів . Сам факт придбання канцелярських товарів не свідчить ,що це є витрати на розвиток особливих здібностей дитини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що предметом позовних вимог є недостатність розміру аліментів, які позивачка отримує на сина . Однак ,особливі обставини щодо необхідності додаткових витрат через хворобу та на розвиток здібностей сина позивачкою в суді першої інстанції недоведені, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог . Доводи апеляційної скарги необгрунтовані.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Висновок суду повністю обгрунтований , відповідає наявним в справі доказам та нормам законодавства.

При встановленні зазначених фактів і постановленні рішення судом правильно застосовано норми матеріального права та не було порушено норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Наведені доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду вони не спростовують.

У відповідності до ч.1.ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: