Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є власниками земельної ділянки, яка знаходиться в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, площею 0,1330 га. Матеріалами інвентаризації села Нові Петрівці встановлено, що відповідачами здійснено самовільне зайняття земельної ділянки загального користування по АДРЕСА_1 шляхом установлення цегляного паркана.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов'язати відповідачів відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення паркану.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1330 га в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, масив «Лазарів сад» згідно з державним актом, виданим 14 січня 2008 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 12 квітня 2007 року.

Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 серпня та 19 грудня 2014 року за підписами членів виконкому Новопетрівської сільської ради й землевпорядника на підставі матеріалів інвентаризації земель с. Нові Петрівці (затверджених рішенням Новопетрівської сільської ради від 25 квітня 2013 року) та зведеного кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_6, встановлено факт самовільного захоплення відповідачами частини земельної ділянки загального користування площею 0,0170 га по АДРЕСА_1, на якій встановлено паркан з монолітного стрічкового фундаменту, стовпи, оздоблені декоративною штукатуркою. У зв'язку з тим, що самовільно зайнято частину земель загального користування, АДРЕСА_1 значно звузилась, що призводить до значних незручностей в користуванні проїздом.

Відмовляючи у задоволенні позову Новопетрівської сільської ради, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки та порушення останніми права територіальної громади.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що суду не надано доказів самовільного зайняття відповідачами спірної земельної ділянки в розумінні ст. 53-1 КУпАП, дані про встановлення в передбаченому Законом порядку факту порушення ними земельного законодавства й притягнення до відповідальності за ст. 53-1 КУпАП у справі відсутні, факт вчинення відповідачами порушення, згаданого в п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України, на основі належних, допустимих і достатніх доказів в суді не доведено, а сам факт виявлення позивачем невідповідності розміщення паркану при проведенні інвентаризації земель не свідчить про самовільне захоплення відповідачами земельної ділянки площею 0,0170 га.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акта від 14 січня 2008 року, виданого на підставі договору-дарування земельної ділянки від 12 квітня 2007 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельної ділянки площею 0,1330 га, по Ѕ частини кожний, в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, масив «Лазарів сад», проте фактично використовують земельну ділянку площею 0,15 га.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Матеріали інвентаризації с. Нові Петрівці, затверджені рішенням Новопетрівської сільської ради від 25 квітня 2013 року, свідчать про те, що відповідачами самовільно захоплено землі загального користування, а саме: частину АДРЕСА_1. Факт захоплення підтверджується витягом із зведеного інвентаризаційного плану с. Нові Петрівці, в якому зображено межі самовільно зайнятих земельних ділянок.

Вирішуючи спір, суд послався на те, що позивачем не доведено самовільне захоплення відповідачами земельної ділянки, оскільки вони не притягувались до адміністративної відповідальності.

При цьому не звернув уваги на ст. 57 ЦПК України, якою передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, і висновків експертів.

У матеріалах справи наявний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 серпня 2014 року, складений виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Київської області в межах своїх повноважень, згідно з яким відповідно до матеріалів інвентаризації с. Нові Петрівці, затверджених рішенням Новопетрівської сільської ради від 25 квітня 2013 року та зведеного кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самовільно зайняли частину земельної ділянки загальною площею 0,0170 га по АДРЕСА_1, що перебуває в комунальній власності територіальної громади с. Нові Петрівці (а. с. 6).

Крім того, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що рішення Новопетрівської сільської ради про передачу у власність або надання у користування (оренду) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,017 га не виносилось.

Відповідно до вимог статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

На порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у достатній мірі не перевірив доводів позивача, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам та залишив без змін рішення місцевого суду.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик