ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6399/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Даниленко В.В. ,

при секретарі - Пасько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4, який був чоловіком ОСОБА_2 та рідним батьком ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖК "Трикотажник-4" чоловік позивача ОСОБА_2 був власником квартириАДРЕСА_1 повністю вніс пайовий внесок за квартиру.

Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 54,4 кв.м. та загальною площею 75,4 кв.м.

Враховуючи те, що померлий повністю вніс пайовий внесок на квартиру, будучи власником квартири, але за життя не одержав свідоцтво про власність, як член кооперативу на цій підставі державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. відмовив своєю постановою від 14.07.2015 року видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Зазначені обставини й стали причиною звернення позивачів до суду із зазначеним позовом.

До початку судового засідання позивачі подали заяви, в яких підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

До початку судового засідання представники Київської міської ради та Головного управління юстиції подали письмові пояснення, в яких просили розглядати справу за їх відсутності та прийняти рішення на підставі поданих доказів згідно чинного законодавста.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 28.08.1982 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києваі, актовий запис №1551 (а.с.9).

ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 29.11.1984 року (актовий запис №4107) є її батьком (а.с.14).

ОСОБА_3 15.08.2014 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище на "ОСОБА_3", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №1984 (а.с.15).

Згідно довідки ЖК "Трикотажник-4" ОСОБА_4 був власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1, повністю вніс пайовий внесок за квартиру, що підтверджується довідкою №113, виданою головою правління ЖБК (а.с.21).

Квартира складається з трьох кімнат жилою площею 54,4 кв.м. та загальною площею 75,4 кв.м.

Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріусу Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. від 14.07.2015 року позивачі отримали роз"яснення, що видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючих документів на квартиру не надано, тим самим не підтверджено право власності померлого на дане майно, а тому нотаріус не може надати свідоцтво про право на спадщину, оскільки не може перевірити цей факт (а.с.18).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Померлий ОСОБА_4 заповіту не залишив, а тому спадкування має здійснюватися за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що позивачі в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218, 224-228, 233 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, після смерті її рідного батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: