Ухвала

іменем україни

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання повернення майна в натурі, відшкодування матеріальних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 червня

2015 року,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 вересня 2012 року для ОСОБА_4 він придбав у кредит мобільний телефон «Nokia Asha 305» та чохол до нього за 1 037 грн, а через деякий час за свої кошти придбав та встановив в належній відповідачу квартирі металопластикові вікна та двері на загальну суму 3 526 грн. Понесені ним витрати відповідач повинна була повернути згодом. Також тимчасово перевіз до квартири відповідача свій власний телевізор «3D LED Samsung UE-40ES6307UXUA», який придбав у кредит.

На початку квітня 2013 року ОСОБА_4 припинила спілкуватися з позивачем та на вимогу останнього повернути речі і відшкодувати вартість металопластикових вікон та дверей відмовилась.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 отримане майно, а саме телевізор «3D LED Samsung UE-40ES6307UXUA» з кронштейном на загальну суму 11 340 грн, телефон «Nokia Asha 305» та чохол до нього на загальну суму 1 037 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3 526 грн, у рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих неможливістю повернення отриманих метало пластикових вікон та дверей. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви. Зазначав, що позивачем не надано належних та допустимихдоказів того, що між сторонами укладено договір позички, а відтак, у сторін не виникли права та обов'язки за цим договором.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 придбав в кредит для телефон «Nokia Asha 305», чохол до нього, телевізор «3D LED Samsung UE-40ES6307UXUA», які передав у користування ОСОБА_4Також придбав металопластикові вікна та двері на загальну суму 3 526 грн, які були встановлені у квартирі відповідача

У квітні 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення належного йому майна, але відповідач майно не повернув. Тому у квітні 2013 року позивач звернувся до Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу неправомірних дій ОСОБА_4 щодо неповернення належного йому майна, і за його зверненням 4 квітня 2013 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001219 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом введення в оману. Дане кримінальне провадження закрито.

10 квітня 2015 року ОСОБА_3 додатково з листом - попередженням звернувся до відповідача про розірвання усної домовленості щодо позички майна, користування яким обумовлено було на строк їх спілкування, яке з квітня 2013 року було припинено.

23 квітня 2015 року ОСОБА_4 направила позивачу лист, згідно якого вона заперечує факт усної домовленості з ОСОБА_3 з приводу позички спірного майна, оскільки вважає вимогу про розірвання договору позички, який не укладався такою, що не ґрунтується на законі.

Змінюючи підстави позову, позивач посилався на укладення між сторонами договору позички та просив повернути належне йому майно.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення гл. 58 цього кодексу.

Статтею 836 ЦК України передбачено, що якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вірно виходив із недоведеності позивачем доводів позовної заяви щодо укладення з відповідачем договору позички, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, а ґрунтуються лише на особистих показах позивача.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_4 заволоділа спірним майном незаконно, без відповідної правової підстави.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська