Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи арбітражного керуючого ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Товарна біржа «Всеукраїнський торгівельний центр», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального Ємець Іван Олександрович, про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, інші 5/9 частини цієї квартири належали на праві власності її колишньому чоловіку ОСОБА_8 У зазначеній квартирі зареєстровані та постійно проживають вона і її неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Постановою господарського суду Харківської області від 01 лютого 2005 року приватного підприємця ОСОБА_8 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. У жовтні 2012 року їй стало відомо, що 20 квітня 2012 року арбітражний керуючий ОСОБА_5 на виконання постанови суду від 01 лютого 2005 року та на підставі протоколу № 1 проведення відкритих торгів на Товарній біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» від 21 лютого 2012 року уклав 20 квітня 2012 року із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким продав останній належні ОСОБА_8 5/9 частини квартири АДРЕСА_1. На думку позивача, вказаний правочин порушує її права та права її неповнолітнього сина, оскільки відчуження належної ОСОБА_8 частки квартири проведено без виділу частки банкрута зі спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, без урахування її переважного права на купівлю частки майна у спільній частковій власності, без дозволу органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила на підставі ст. ст. 15, 16, ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу 5/9 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 20 квітня 2012 року між арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» надано право ліквідатору майна здійснити продаж майна банкрута, у тому числі шляхом продажу безпосередньо фізичній чи юридичній особі.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким же правочином є і проведення відкритих торгів на біржі.

Згідно зі ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

За приписами ст. 362 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843410/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_110/ed_2011_06_16/pravo1/T012402.html?pravo=1> передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_774/ed_2012_05_17/pravo1/T022947.html?pravo=1>, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_110/ed_2011_06_16/pravo1/T012402.html?pravo=1>, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

Судом установлено, що на підставі договору дарування від 27 червня 2001 року позивач є власником 4/9 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 26,3 кв. м, загальною площею 45,4 кв. м. Право власності на інші 5/9 частини цієї квартири належало ОСОБА_8, який перебував у шлюбі з позивачем до 01 грудня 2004 року.

Постановою господарського суду Харківської області від 01 лютого 2005 року приватного підприємця ОСОБА_8 визнано банкрутом і порушено ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду від 01 серпня 2005 року затверджено ліквідаційний звіт, баланс і припинено підприємницьку діяльність приватного підприємця ОСОБА_8

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року скасовано вищевказану ухвалу про затвердження ліквідаційного балансу для надання додаткових даних у зв'язку з наданням представником боржника листа голови опікунської ради Київського району м. Харкова, яким висловлено заперечення щодо продажу квартири АДРЕСА_1, що може привести до порушення житлових прав малолітнього ОСОБА_4, а також доведено до відома, що частка ОСОБА_8 у цій квартирі не виділена в натурі, тому не може бути предметом продажу на аукціоні.

Крім того, установлено, що у квітні 2009 року позивач отримала від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дегтярьової А.В. заяву арбітражного керуючого Баскакової Ю.В. із повідомленням, що вона має право реалізувати своє право співвласника першочергової купівлі частини квартири за вказаною в заяві ціною та визначено строк для надання згоди - 1 місяць.

Так, 26 травня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. було передано заяву позивача з дотриманням визначеного строку на ім'я арбітражного керуючого Баскакової Ю.В. про надання її згоди на купівлю частини квартири за визначеною ціною - 50 600 грн, яка є відповіддю на пропозицію арбітражного керуючого про переважне право на купівлю частини квартири.

Таким чином, арбітражним керуючим Баскаковою Ю.В. вибрано спосіб продажу майна банкрута безпосередньо фізичній особі ОСОБА_3 за найвищою ціною.

Проте 20 квітня 2012 року арбітражний керуючий ОСОБА_5 на виконання постанови суду від 01 лютого 2005 року та на підставі протоколу № 1 проведення відкритих торгів на Товарній біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» від 21 лютого 2012 року уклав 20 квітня 2012 року із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким продав останній належні ОСОБА_8 5/9 частини квартири АДРЕСА_1.

Отже, спосіб продажу було змінено відповідачем ОСОБА_5 та здійснено продаж із відкритих торгів 5/9 частини спірної квартири за ціною 13 200 грн.

Також установлено, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживають у спірній квартирі та безперешкодно користуються всією квартирою.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір купівлі-продажу 5/9 частини квартири АДРЕСА_1 порушує права позивача на першочергову купівлю частки у праві спільної часткової власності та права її неповнолітнього сина, оскільки укладений без дозволу органу опіки та піклування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні указаного позову, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції під час розгляду справи допущено порушення норм процесуального права, а саме: ст. ст. 27, 30, 31, 35 ЦПК України, а згідно з наданими чинним цивільним процесуальним законодавством повноваженнями апеляційний суд позбавлений повноважень виправити ці помилки та розглянути справу з урахуванням вимог наведених норм закону.

Так, апеляційний суд зазначив, що сторона оспорюваного договору - новий власник частини зазначеної квартири ОСОБА_6 - залучена до участі у справі в якості третьої особи, чим суттєво порушено її права, оскільки її не залучено в якості співвідповідача, враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсним правочину стосуються її безпосередньо.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

Згідно зі ст. 15 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Дійсно, згідно зі змістом норм, які містяться у главі 1 розділу V ЦПК України, апеляційний суд позбавлений повноважень на стадії апеляційного розгляду справи вирішувати питання про залучення до участі у справі сторони оспорюваного договору ОСОБА_6 в якості співвідповідача з належним оформленням цієї процесуальної дії згідно зі ст. 33 ЦПК України, або із цих підстав скасовувати рішення суду першої інстанції та направляти справу на новий судовий розгляд.

Оскільки за положеннями чинного ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач, то відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Однак суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не дотримався вищевказаних положень закону, що призвело до порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Ступак