Номер провадження: 22-ц/785/5919/15
Головуючий у першій інстанції Парій І. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Представник позивача звернувся з цим позовом до відповідача, який згодом було уточнено, вказуючи, що 12.08.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1254, відповідно до умов якого, позивач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в сумі 20 000,00 гривень, строком до 11.08.2011 року, а ОСОБА_2 зобов'язувалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі (а. с. 2-5, 47-48, 120-121).

В забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_3 12.08.2008 року укладено Договір поруки № 1. В забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_4 12.08.2008 року укладено Договір поруки № 2.

В порушення умов вказаного договору відповідач ОСОБА_2 прострочила виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість у розмірі 27 065,39 гривень, а також стягнути судові витрати у розмірі 270,65 гривень.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість у розмірі 27 065,39 гривень та судові витрати у розмірі 270,65 гривень. В іншій частині позову - відмовлено (а. с. 141-143).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення з ухваленням нового, яким зменшити суму боргу до 5 662,21 гривень, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 155-157).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1254, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 20 000 гривень, а ОСОБА_2 отримала та зобов'язувалася повернути у строк до 11 серпня 2011 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних (а. с. 6-8).

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № 1254 між банком та ОСОБА_3 12.08.2008 року був укладений договір поруки № 1 (а. с. 9-10).

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № 1254 між банком та ОСОБА_4 12.08.2008 року був укладений договір поруки № 2 (а. с. 11-12).

Відповідно п. 3 договорів поруки № 1 та № 2, поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань як від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного окремо. Крім того, поручителі відповідають перед позивачем всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором не виконали, в зв'язку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 26.01.2015 року складає 27 065,39 гривень, у тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 14 209,33 гривень; прострочені проценти за користування кредитом - 2 219,43 гривень; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 9 823,10 гривень; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 813,53 гривень; сума інфляційних втрат від прострочених сум за кредитом - 2 761,66 гривень; 3 % річних від прострочених сум за кредитом - 1 706,42 гривень.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За нормами ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за прострочення виконання основного зобов'язання боржником, регламентується по суті не обсяг відповідальності поручителя, а обсяг його зобов'язання перед кредитором за договором поруки. З моменту порушення умов основного договору боржником обсяг зобов'язання поручителя і обсяг зобов'язання боржника перед кредитором за загальним правилом є рівними.

Суд відмовив в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, мотивуючи свій висновок тим, що Банк, при настанні остаточного строку платежу, не повідомив поручителів про прострочення платежів по кредитному договору,у відповідності до п. 6.1 договорів поруки, а вимоги до поручителів пред'явив не у шестимісячний строк, як передбачено договорами поруки, а у строк понад три роки.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Задовольняючи позов в частині стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобов'язання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Довід апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за пенею, є неспроможним.

Так, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.2 кредитного договору № 1254 від 12.08.2008 року передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 0,06 % від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до п. 7.8 вказаного договору сторони домовились про збільшення строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань Позичальника, (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору.

Отже, з даним позовом публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду в червні 2014 року, тобто в межах строку.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.