АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7408/15 Справа: 633/136/15-ц Категорія: «трудові правовідносини» Головуючий 1 інстанції: Танасевич О.В. Доповідач: Малінська С.М.
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів - Даниленка В.М. ,

Котелевець А.П.

за участю секретаря- Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома» на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома» про стягнення заборгованості із заробітної плати , грошової компенсації за невикористану відпустку , компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його, в якому просив стягнути з ТОВ "Агрома" на його користь грошову компенсацію за невикористану ним відпустку за період роботи на посаді директора цього товариства з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок у розмірі 49 795 гривень 14 копійок та недоплачену йому заробітну плату за той самий період з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок у розмірі 604 408 гривень 16 копійок (а.с. 1-4, 18-21, 54-57).

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ"Агрома" на користь ОСОБА_2

грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року у розмірі 29 205 гривень 63 копійок без утримання податків та обов'язкових платежів; заборгованість з заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року у розмірі 326 549 гривень 25 копійок без утримання податків та обов'язкових платежів; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 розмірі 279 321 грн. 87 коп. без утримання податків та обов'язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ « Агрома» просило рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши обставини справи та, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ; ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається , що протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Агрома" за № 26 від 12 березня 2009 року вирішено укласти трудовий контракт з директором ОСОБА_2 та уповноважено на підписання цього контракту ОСОБА_3 (а.с. 23-24).

12 березня 2009 року між сторонами було укладено контракт на управління підприємством, за умовами якого позивач був зобов'язаний виконувати обов'язки директора ТОВ "Агрома" (а.с. 39-43).

Відповідно до пункту 4.3. цього Контракту ОСОБА_2 надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 календарних днів із збереженням середньої заробітної плати. Згідно з пунктом 5.1. Контракту розмір грошової винагороди позивача визначений у вигляді щомісячної виплати у розмірі 12 000 грн., частини прибутку підприємства у розмірі 10 відсотків такого прибутку та одночасних виплат за виконання окремих завдань.

Розмір нарахованої позивачу заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року зазначено в Індивідуальній відомості про застраховану "особу у Пенсійному фонді України, довідці про середню заробітну плату та видаткових касових ордерах (а.с. 5).

Суд першої інстанції обгрунтовано вказав , що відповідач будь-яких бухгалтерських документів на підтвердження розміру фактично сплаченої позивачу заробітної плати не надав,так само, відповідачем не було надано доказів перебування позивача у відпустці та доказів будь-яких порушень ним трудової дисципліни, що могли б вплинути на розмір його заробітку.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про оплату праці" та частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у встановлені на підприємстві строки.

Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в частині 4 пункту 4 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України, статтею 20 Закону України "Про оплату праці" оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і по'язана з виконанням умов контракту.

Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку , що єдиною підставою для зменшення розміру заробітної плати, визначеної у Контракті, може бути невиконання або неналежне виконання позивачем умов контракту, але таких доказів відповідачем не надано.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, яка підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта на необхідність вказувати в резолютивній частині рішення суду суму, яка фактично виплачується на руки працівникові, є безпідставним.

Суд першої інстанції відповідно до п. 5.1 Контракту , виходячи з грошової винагороди у 12 000 грн. щомісяця, яка належала до виплати позивачу ( а.с.39-43), правильно зробив розрахунок суми недоплаченої позивачеві за вищевказаний період (35 місяців) , яка склала 326 549 грн.25 коп.

Шкода , заподіяна відповідачем затримкою виплати частини заробітної плати,відшкодовується відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари тарифів на послуги за формулою, визначеною у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, якщо індекс цін за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Відповідно до листа Верховного Суду України N° 62-97р від 3 квітня 1997 року «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» інфляційні зміни обчислюються без урахування поточного місяця, якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число цього місяця.

Судом першої інстанції , враховуючи вищевказані норми права , правильно розрахована компенсація втрати частини грошового доходу позивача у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року , яка склала 279 321грн.87 коп.

Безпідставними є заперечення апелянта щодо можливості нарахування компенсації на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виключно у зв'язку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї частини, яка сплачена ним на виконання рішення суду.

Відповідно правовій позиції Верховного Суду України у справі N° 6-43цс14 від 21 травня 2014 року компенсація витрат частини доходів (зокрема, заробітної плати) у зв'язку з порушенням строків їх виплат провадиться у тому самому порядку і тоді , коли це пов'язано з виконанням судового рішення.

В рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справах N° 8-рп/2013 та 9-рп/2013, зазначено, що працівник має право на отримання сум індексації заробітної плати та компенсації втрати її частини незалежно від того були такі суми нараховані роботодавцем чи вони визначені рішенням суду.

Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Судом першої інстанції правильно розрахована сума компенсації за невикористані щорічні відпустки відповідно до п. 4.3 контракту та п.п. 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати , яка склала 29 205 грн. 63коп.

Судова колегія вважає необгрунтованими посилання апелянта на те , що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 5 ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає. Позивач для отримання розрахунку на підприємство не з'являвся , а ТОВ «Агрома» поштою відправляли листи позивачу , якими запрошувало позивача з'явитися для отримання розрахунку. А також безпідставними посилання апелянта на те , що ОСОБА_3 не підписував контракт від імені ТОВ « Агрома» з позивачем виходячи з наступного.

На а.с. 131-134 знаходиться ухвала Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року , згідно якої рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року залишено в силі. Даною ухвалою касаційної інстанції встановлено , що « 12 березня 2012 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Агрома» в особі засновника ОСОБА_3 укладено контракт на управління товариством» ( а.с.132 зв.). В цій же ухвалі ( а.с.133) суд вказує на те , що суд правильно виходив з того , що відповідачем не надано доказів письмового повідомлення позивача про нараховані йому до сплати суми , що є порушенням ст. 116 КЗпП України , якою покладено зазначений обов'язок саме на роботодавця. Крім того , суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції , що наданий відповідачем лист від 26 листопада 2013 року № б/н не є належним і допустимим доказом виконання відповідачем обов'язків , передбачених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки обставини щодо укладання контракту між ОСОБА_2 і ТОВ «Агрома» в особі засновника ОСОБА_3 , а також обставини щодо неповідомлення відповідачем про нараховані позивачу до сплати суми , що є порушенням ст. 116 КЗпП України, вже встановлені вищевказаним рішенням суду , що набрало законної сили, то ці обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином , судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення і підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі наведеного , керуючись , ст.ст. 10-11; 292; 297 ;303 ; 304 ; 307, 308 ; 313 - 315, 317 ; 319 ЦПК України , судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома» відхилити.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :