Справа №442/6937/15-ц
Провадження №2/442/2392/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Івасівка А.П.

при секретарі - Нестір А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підбузької селищної ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1», що знаходиться по вул.. Л. Українки, 6а, в смт. Підбуж Дрогобицького району Львівської області, загальною площею 34,9 кв.м., житловою 24,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу. В обґрунтування позову покликається на те, що за період з 1996 року по 1997 рік він побудував житловий будинок площею 34,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу. Таке будівництво виконано ним без отримання відповідного дозволу, однак без порушення будівельних норм і правил, на земельній ділянці, відведеній під індивідуальне будівництво. Як власник він має право на володіння, користування та розпорядження таким своїм майном на власний розсуд та право вчиняти будь-які дії щодо такого майна.

Позивач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову, покладається на думку суду.

А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем ОСОБА_2 здійснено будівництво житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по вул.. Л. Українки, 6а 7??, в смт. Підбуж Дрогобицького району Львівської області, загальною площею 34,9 кв.м., житловою 24,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами : сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст.90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 1021 ЗК України) або з інших передбачених підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст.376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Аналіз норм ч.2 ст.6 Конституції України, пп.1 п. «б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе в тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Враховуючи наведене, той факт, що спірне будівництво не прийнято в експлуатацію, на таке виготовлено технічний паспорт, без порушення будівельних норм, на відведеній земельній ділянці, що також відповідає п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №6, а тому суд приходить до переконання, що таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб - позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», що знаходиться по вул.. Л. Українки, 6а, в смт. Підбуж Дрогобицького району Львівської області, загальною площею 34,9 кв.м., житловою 24,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Івасівка А.П.