УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко», треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» Красюк Ігор Іванович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на грошові кошти та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») та ОСОБА_7 було укладено договір банківського вкладу («Довгостроковий морський») № 63506, відповідно до умов якого останній передав в управління, а банк прийняв грошові кошти на валютний рахунок НОМЕР_1 у розмірі 10 тис. доларів США строком до 27 листопада 2014 року.

Відсоткова ставка за користування депозитним вкладом складала 10 % річних.

Згідно із випискою із даного рахунку від 29 серпня 2014 року на валютному рахунку залишок коштів складав 27 983,87 доларів США.

10 січня 2014 року між нею та ПАТ АБ «Порто-Франко» було укладено договір банківського вкладу «Довгостроковий морський» № НОМЕР_3, відповідно до умов якого банк відкрив їй депозитний рахунок в іноземній валюті НОМЕР_2 на строк до 12 січня 2015 року.

На рахунок нею було внесено грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 5 452 доларів США.

Відсоткова ставка за користування депозитним вкладом складала 12,2 % річних.

7 липня 2014 року через канцелярію ПАТ АБ «Порто-Франко» вона звернулася із заявою про дострокове розірвання вищевказаного договору та виплату грошової суми.

Зазначала, що відповідь на заяву отримала лише 20 вересня 2014 року.

Згідно із інформації, розміщеної на офіційному сайті банку, з 11 серпня 2014 року по 10 вересня 2014 року вводився особливий режим роботи, а саме: обслуговування поточних та депозитних (вкладних) рахунків клієнтів - фізичних осіб було призупинено до 10 вересня 2014 року.

29 серпня 2014 року ОСОБА_7 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування подарував їй частину депозитного вкладу з рахунку НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Порто-Франко» у розмірі 134 374 грн 84 коп., що згідно із офіційним курсом НБУ на дату укладення договору складало 10 тис. доларів США.

2 вересня 2014 року адвокатом ОСОБА_6, який діяв на підставі ордеру від її імені, було подано заяву № 1 із вимогою визначити дату, коли можливо здійснити оформлення договору банківського вкладу на грошові кошти, які їй належать на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року та/або здійснити переведення вказаних у договорі дарування грошових коштів на рахунок банківського вкладу № НОМЕР_3.

Банком заява була проігнорована, грошові кошти, які були отримані в дар від ОСОБА_7, не були переоформлені належним чином.

23 вересня 2014 року адвокатом Сукачовим Є.С, який діяв на підставі ордеру від її імені, через канцелярію ПАТ АБ «Порто-Франко» подано заяву № 2 щодо здійснення виплати грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_2, а також 10 тис. доларів США, які нею було отримано в дар від ОСОБА_7

Проте банком не було вчинено жодних дій щодо реалізації її права переоформити частину прав вкладу на її ім'я, які були нею набуті на підставі договору дарування.

Враховуючи викладені обставини, із урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на грошові кошти у розмірі 134 374 грн 84 коп., що еквівалентно 10 тис. доларів США, які належать їй на праві власності на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, посвідченого приватним нотаріусом Адамець О.І., та фактично знаходяться на відкритому рахунку у ПАТ АБ «Порто-Франко»; зарахувати зазначені грошові кошти на її рахунок НОМЕР_2; зобов'язати ПАТ АБ «Порто-Франко» подати її дані до ФГВО для віднесення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВО у розмірі вкладу за договором банківського вкладу № НОМЕР_3 від 10 січня 2014 року (разом із нарахованими відсотками станом на 12 вересня 2014 року) - 5 882,26 доларів США та 10 тис. доларів США за договором дарування від 29 серпня 2014 року, а всього - 15 452 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано право власності на грошові кошти у сумі 134 374 грн 84 коп. , що еквівалентно 10 тис. доларів США, які належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, посвідченого приватним нотаріусом Адамець О.І., та фактично знаходяться на рахунку відкритому у ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО», та визнано порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: вирішено зарахувати грошові кошти у сумі 134 374 грн 84 коп., що еквівалентно 10 тис. доларів США, які належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, посвідченого приватним нотаріусом Адамець О.І., на рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_2.

Зобов'язано ПАТ АБ «Порто-Франко» подати дані ОСОБА_4 до ФГВО для віднесення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВО, в розмірі вкладу за договором банківського вкладу № НОМЕР_3 від 10 січня 2014 року (разом із нарахованими відсотками станом на 12 вересня 2014 року) у сумі 5 882,26 доларів США та 10 тис. доларів США за договором дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, в загальній сумі 15 452 долари США.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, застосувавши положення ст. 1066 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі поданих сторонами доказів, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що під час ліквідації уповноважена особа ФГВО не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав вважати, що ним при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення апеляційного суду є правильним та законним, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик