УхвалА

іменем україни

12 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 7 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_9, звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2008 року між відкритим акціонерне товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), та ОСОБА_10 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 800 доларів США зі сплатою 13,3 % річних на строк до 27 березня 2026 року або по день визначений в п. 3.3.11 договору. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 28 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, і в цей же день між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_10, укладено договір поруки.

Вважаючи, що банк надав кредит в іноземній валюті, немаючи на це відповідної ліцензії, укладання кредитного договору відбулося з обмеженням прав ОСОБА_10, як споживача фінансових послуг, просили визнати недійсним кредитний договір від 28 березня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_10 з моменту його укладення; визнати недійсним договір іпотеки від 28 березня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з моменту його укладення; визнати недійсним договір поруки від 28 березня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_10 з моменту його укладення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 7 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку, про те, що банк, як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, мав право на момент укладення кредитного договору здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а ОСОБА_10 під час укладення кредитного договору була вільною у виборі валюти кредитування, бажала такого кредиту та погодилась з умовами договору. У зв'язку з наведеним відсутні підстави для визнання недійсними похідних, акцесорних договорів: договору поруки та договору іпотеки.

Колегія суддів погоджується з тим, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання правочинів недійсними немає, оскільки суди правильно застосували положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про захист прав споживачів».

Крім того, доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 7 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта