АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6463/15 Головуючий 1 інст. - Нікуліна Н.П.
Справа № 646/1491/15-ц Доповідач - Коровін С.Г.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.,

суддів - Ковленко І.П. Довгаль А.П.

за участю секретаря - Огарьової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Приватбанк» про повернення депозиту, нарахованих відсотків, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому уточнила, та просила стягнути з відповідача на її користь суму залишку по депозитному вкладу в розмірі 38 396,53 гривень, суму інфляційних витрат в розмірі 6 817,94 гривень, суму трьох відсотків річних в розмірі 845,04 гривень, суму відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 4 421,00 гривень, а всього 50 480,51 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 07.05.2013 року між нею та філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» було оформлено банківський вклад «Стандарт 6 місяців» SAMDN450, відповідно до умов якого, відповідач прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 1500,00 гривень у формі депозиту (вкладу) на строк зберігання 180 днів (6 місяців) з 07 травня 2013 року по 07.11.2013 року включно. Протягом року з моменту оформлення депозиту вона регулярно поповнювала рахунок. Відповідно до оригіналу чеку поповнення депозитного рахунку № НОМЕР_1 від 17.02.2015 року залишок на рахунку становить 38 396,53 гривень. 03.07.2014 року її було запрошено у відділення ПАТ КБ «Приватбанк» та запропоновано реструктуризацію депозиту строком на 5 років. 13.11.2014 року на ім'я Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» та копією до Національного банку України нею було направлено заяву з викладенням ситуації та проханням розірвати договір вкладу і поверненням грошових коштів у повному обсязі. Згідно відповіді на зазначену заяву ПАТ КБ Приватбанк, посилаючись на політичну ситуацію в країні, відмовив в поверненні грошей. Вважала зазначені дії відповідача такими, що порушують положення Договору та її права, як споживача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення депозиту, нарахованих відсотків залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року скасувати та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального, процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення постановлено без врахування практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» було оформлено банківський вклад «Стандарт 6 місяців» SAMDN450, відповідно до умов якого, відповідач прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 1500,00 гривень у формі депозиту (вкладу) на строк зберігання 180 днів (6 місяців) з 07 травня 2013 року по 07.11.2013 року включно.

Під час розгляду справи представником позивача для огляду суду першої інстанції було надано оригінали (наданих раніше суду) заяви про оформлення вкладу, № SAMDN450, від 07.05.2013 року, платіжного доручення № від 07.05.2013 року, по внесення первинного внеску, чек поповнення депозитного НОМЕР_2 від 17.02.2015 року. У зазначених документах містяться відомості про умови депозитного договору, строк його дії, номер депозитного рахунку, сума вкладу, сума останнього поповнення депозиту, нарахованих відсотках, тощо.

Заперечення відповідача щодо невизнання існування банківського вкладу, посилання на те, що договір банківського вкладу оформлено неправильно колегія не приймає до уваги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» оформлено в письмовій формі у вигляді заяви на оформлення вкладу у відповідності до «Умов та правил надання банківських послуг «ПАТ КБ «Приватбанк», що викладені на офіційному сайті відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина в діях ПАТ КБ «Приватбанк» не доведена, оригіналів платіжних документів не надано. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказані вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняв від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 1061 ЦК України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

13.11.2014 року позивачка звернулась з заявою щодо виплати суми, однак відповідач не виконав своїх зобов'язань та після закінчення строку вклад не повернув.

Таким чином судом першої інстанції фактично встановлено, що зазначені позивачкою грошові кошти були внесені нею у відділення банку відповідача у м. Севастополі, знаходяться у користуванні банку і відповідач не бажає ці кошти в супереч укладеному договору та вимогам закону повертати. Такі дії відповідача не відповідають вимогам закону та практиці Європейського суду з прав людини.

За положеннями статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши про це докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

На підтвердження своїх вимог позивачкою суду надані всі наявні у неє документи, які підтверджують укладення з відповідачем договору банківського вкладу.

ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовано факту наявності депозитних зобов'язань між ним та позивачкою, не спростовано факту наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачкою на загальну суму 38396,53 грн.

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало доводів позивачки про те, що між сторонами по справі були укладені зазначені договори банківського вкладу, відкривалися відповідні рахунки за цими договорами, грошові кошти були зараховані до банку. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Таким чином, неповернення банком грошових коштів з депозиту позивачці, порушує права останньої, суперечить вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

За таких обставин, вимоги позивачки щодо стягнення коштів за договором банківського вкладу є обґрунтованими.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилково висновку про відмову у задовленні позову.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

За статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У (з наступними змінами) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючи повернути кошти, які належать позивачці на праві власності, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено в ст. 41 Конституції України.

Оскільки позивачка позбавлена права користуватися своїм майном, а саме - грошовими коштами, які ПАТ КБ «Приватбанк» отримав від неї на умовах строковості та

платності, та до цього часу не повернув, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя після окупації не мав можливості здійснювати банківську діяльність на даній території, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

На момент розгляду справи АРК, на території якої були відкриті банківські рахунки має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № Ш «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № Ш) банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку відповідно до ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-УП «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачкою вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за Договором має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його Севастопольська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем розраховано, що на час розгляду справи сума залишку вкладу складає 38396,53 грн. 53 коп., сума інфляційних витрат складає 6817 грн. 94 коп., сума трьох відсотків річних складає 845 грн.04 коп., відсотки за користування грошовими коштами складають 4421 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 50480 грн.51 коп. Відповідачем розмір заборгованості не спростовано. Представник відповідача вважає, що банк взагалі не винен позивачці нічого. Колегія вважає, що саме таку суму необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1

За таких обставин, рішення суду на підставі п.п. 1,3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 5 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 «Про судовий збір». При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад, за позовами банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України «По захист прав споживачів».

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат, сума судового збору, то судовий збір на сплачений позивачем при розгляді справи підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1058 грн. 56 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 50 480 грн.51 коп. (п'ятдесят тисяч чотириста вісімдесят гривень п'ятдесят одну копійку).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1058 грн.56 коп. (тисяча п'ятдесят вісім гривень п'ятдесят шість копійок).

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -