Справа № 639/5368/15
№2/639/ 1623/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд

Встановив:

9 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 10, що знаходиться по вул. Червонобаварській у м. Харкові, та зняти його з реєстраційного обліку по вказаній адресі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.1991 по справі № 2-1537/91, на праві приватної власності належить ? будинку № 10 по вул. Червонобаварській у м. Харкові. 09.01.1992 року вказана частина житлового будинку була зареєстрована в ХМБТІ на праві особистої приватної власності за нею ОСОБА_1 за реєстровим номером № 48570.

У зазначеній частині житлового будинку разом з нею зареєстрований її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 забрав особисті речі та залишив будинок добровільно, ніяких перешкод у користуванні будинком йому не чинилось. На даний час відповідач не мешкає у зазначеному будинку, не цікавиться ним та не приймає участі в сплаті комунальних та інших платежів. Теперішнє місце проживання відповідача їй не відомо. Телефоном або за допомогою Інтернету вони не спілкуються, листи один одному не пишуть. Також, у звязку з тим, що відповідач не проживає у будинку, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача. Позивач зазначила, що у неї з її чоловіком скрутне матеріальне становище, вони обидва пенсіонери, тому як можуть намагаються зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в зазначеному будинку, змушує сплачувати за нього комунальні послуги в той час коли він не користується та не проживає в будинку вже понад року. Факт того, що відповідач понад року не проживає за місцем реєстрації підтверджується актами про відсутність особи за місцем реєстрації та можуть підтвердити свідки сусіди по вулиці. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач при виїзді з будинку відмовився.

Позивач вважає, оскільки відповідач у зазначеному будинку не проживає більше шести місяців, не оплачує оплату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Тому позивач вимушена була звернутися до суду з зазначеним позовом, з приводу визнання відповідача таким, що втратив право користування квартири.

Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення аналогічні вищенаведеному.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети Слобідський край».

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надали суду заяву, згідно якої просили розглядати справу буз участі їх представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню , виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім обставин, встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

За нормою ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Всупереч вимогам ст. 11 ЦПК України , суд на власний розсуд не можу змінити підстави позову .

Судом відповідно наданих доказів встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.1991 на праві приватної власності належить ? будинку № 10 по вул. Червонобаварській у м. Харкові (а.с.5).

Як вбачається з домової книги відповідач зареєстрований у спірній частині будинку 4 жовтня 2012 року.

ОСОБА_1. позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2014 року , тобто понад шість місяців, а тому, є таким , що втратив право користування вказаним житловим приміщенням відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР.

При цьому, застосовуючи до спірних правовідносин положення ст. 71, 72 ЖК України, позивач у судовому засіданні не врахувала , що зазначені норми регулюють правовідносини, що склалися при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї у жилому приміщенні в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як у даному випадку правовідносини виникли між власником квартири та особою , яка була зареєстрована у будинку з її згоди.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 156 ЖК України, яка регулює права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку ( квартири), та встановлює, що припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суд виходить з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Суд вважає необґрунтованими та безпідставними посилання позивача про задоволення позову з підстав не проживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Отже, позивач не врахувала вимог ч.2 ст. 405 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регламентує право користування членом сім'ї власника житла, та застосовується з урахуванням визначеного ч. 4 ст.156 ЖК України права користування займаним приміщенням колишнього члена сім'ї в будинку ( квартирі) власника у разі припинення сімейних відносин.

Поза увагою позивача залишилась та обставина, що ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР врегульовано питання щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім громадянином та порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинках громадського та житлового фонду.

Як було встановлено, будинок №10 по вул. Червонобаварській в м. Харкові належить до приватного житлового фонду та належить на праві власності позивачу а тому, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом регламентоване ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 з лютого 2014 року , тобто понад шість місяців, а тому, є такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 має бути відмовлено не у зв'язку з недоведеністю факту не проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні понад шість місяців, а у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,60,209,212-215,218,294 ЦПК України, суд-

Вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова