Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня 2015 року,

встановила:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 9 серпня 2007 року, укладеного між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 62 000 доларів США на умовах визначених договором. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» який виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Того ж дня, між ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено наступний договір факторингу. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2. вказаного договору, клієнт -

(ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс») відступає фактору -

(ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставах документації.

Неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 1 березня 2014 року склала 1 061 414,87 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі своїх обов'язків зі сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами не виконують, позивач просив стягнути суму заборгованості солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 9 серпня 2007 року у розмірі 1 061 414,87 грн, із яких: 552 032,68 грн - заборгованість за кредитом, 384 730,40 грн - аборгованість по відсоткам, 124 651,75 грн - пеня за період з 1 березня 2013 року по 1 березня 2014 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Задовольняючи позов, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язані був змінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, і до нового кредитора перейшли права первісного кредитора, а саме право вимоги за кредитним договором від 9 серпня 2007 року.

Заборгованість підтверджена належними доказами та не оспорена відповідачами.

Пред'явивши 24 березня 2014 року (т. 1 а. с. 47) вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й пред'явив позов до боржника та поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати - 2 червня 2014 року, тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська