Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/6558/15 Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
Є.У.№ 310/7896/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Савченко О.В.,

суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом. Зазначала, що 21 березня 2014 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилася спадщина - ? частка у спільному майні подружжя, до складу якого входять двоповерхова дача, квартира, автомобіль, гараж. Спадкоємцями першої черги крім неї являється її мати ОСОБА_5 і сестра ОСОБА_3 спадкоємиця за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк спадщину вона не прийняла, оскільки мати пообіцяла залишити їй заповіт на свою ? частку цього ж майна. 29 серпня 2014 року позивач виїхала до Канади, де перебувала до травня 2015 року. Повернувшись на Україну, дізналася, що мати ОСОБА_5 відмовилася від обовязкової частки у спадщині і від належної їй ? частки у спільному майні подружжя. Посилаючись на те, що на час підписання заповіту батько страждав на онкологічне захворювання і не в повній мірі розумів значення своїх дій, а мати відмовилася від права на належне їй майно під впливом ОСОБА_3, просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, застосувавши положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька позивача. Позивач не входить в коло спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, до неї не переходить право на обовязкову частку у спадщині, що належить її матері у звязку з відмовою останньої від спадщини.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 21.03.2014 року помер батько сторін ОСОБА_4, який 12.02.2014 року залишив заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_3 (а.с.7, 49).

Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є непрацездатна дружина померлого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сторони по справі.

12.09.2014 року ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом, приватним нотаріусом ОСОБА_6 була заведена спадкова справа №75/2014. В цей же день ОСОБА_5 подала нотаріусу заяву про відмову від обовязкової частки у спадщині. У цій же заяві ОСОБА_5 засвідчила, що все майно, що зареєстровано на імя померлого, є його особистою власністю і не є обєктом сумісної власності подружжя, тому на виділ 1/2 частки майна вона не претендує (а.с.42-84).

22.11.2014 року нотаріус видала відповідачеві свідоцтво про право на спадщину за заповітом на автомобіль марки Форд ( а.с.75).

05.08.2015 року позивач ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого батька ОСОБА_4, проте постановою приватного нотаріуса від 05.08.2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с.79,83).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно до ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши суду докази відповідно до вимог ст. ст. 57,60 ЦПК України.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тобто, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Із пояснень позивача вбачається, що вона своєчасно спадщину не прийняла через те, що не знала про змісту заповіту батька, її мати пообіцяла залишити їй заповіт на належну їй ? частку у спільному майні подружжя, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Крім того, обґрунтовуючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначала про те, що вона до закінчення шестимісячного строку вимушена була виїхати до Канади, оскільки у неї закінчився тримісячний строк безвізового перебування в Україні.

Судом встановлено, що позивач з 25.05.2014 року по 29.08.2014 року перебувала на території України і мала достатньо часу для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.п.3.3,3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1, ст.39 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Порядок вчинення нотаріальних дій консульськими установами встановлюється цим Законом, Консульським статутом України та іншими актами законодавства України.

З викладеного виходить, що позивачка мала право подати заяву про прийняття спадщини, засвідчивши справжність підпису у Консульській установі у Канаді або навіть не засвідчувати свій підпис, і надіслати її поштою на адресу нотаріуса. Проте жодних дій, направлених на прийняття спадщини після смерті батька вона не вчинила.

Крім того суд прийняв до уваги той факт, що спадкування у даному випадку здійснюється за заповітом померлого. Відмова особи, яка має право на обовязкову частку у спадщині, від прийняття спадщини не породжує перехід права на отримання цієї частки іншими спадкоємцями за законом. У даному випадку неприйнята спадщина спадкується виключно спадкоємцем за заповітом.

Пунктом 5.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що право на обовязкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не повязане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обовязкову частку. Право на обовязкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обовязкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обовязкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому розяснено і він не претендує на одержання обовязкової частки у спадщині.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що причини пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, на які посилається ОСОБА_7 у своїй заяві не можуть вважатись поважними, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 26.09.2012року у справі №6-85цс12, в якій зокрема зазначено, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не мала реальних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини протягом встановленого ст.1272 ЦК України шестимісячного строку, свідомо не скористалася таким своїм правом, оскільки, як зазначала у позовній заяві, сподівалася отримати свою ? частку у спірному майні в порядку спадкування після матері, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, являються безпідставними.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: