Справа № 191/1944/15-ц
Провадження № 2/191/942/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Порошиної О.О.

при секретарі Якимчук Я.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсною відмови від спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.07.2012 року помер їхній батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкав в селі Опанасівка, Синельниківського району, Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яку мають право успадкувати його діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, 1963 у народження та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. 11.04.2011 року померлим був складений заповіт на користь всіх його трьох вищевказаних дітей. За весь час свого життя померлий батько набув наступне майно, яке до останнього часу мав намір розподілити між всіма його дітьми, а саме: - будинок № 4, по вул. Шкільна, в селі Опанасівка, Синельниківського району; - земельну ділянка площею 9.880 гектарів розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІДП № 027422, виданий 30.03.2001 року на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради № 79 від 13.12.2000 року. Після поховання батька сторони домовились до листопада 2012 року зібрати всі необхідні документи та разом їх подати з відповідними заявами до нотаріуса, він мав відмовитись від спадку на користь відповідача, а той прийняти свою та його частки у спадщині. 25.12.2012 року він та відповідач звернулись до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, де відповідач подавав заяву щодо прийняття спадщини, а він за домовленістю з останнім заяву про відмову від спадщини на його користь. Їхня сестра ОСОБА_3, яка постійно проживає в Ізраїлі окремо від них надіслала до нотаріальної контори в 2013 році заяву про прийняття своєї частки. Дана домовленість сторін щодо його відмови від спадщини на користь відповідача обумовлювалась тим, що на той час він знаходився під впливом тяжкої для себе обставини та не міг ризикувати батьківською спадщиною, а отже був змушений піти на вкрай невигідні для себе умови. Зокрема 30.09.2004 року ним був укладений договір кредитної лінії № 1538 з КС «Альянс», відповідно до якого ним було отримано кредит в сумі 45 000 грн. 26.09.2011 року Соснівським райсудом м. Черкаси було ухвалено рішення за результатами розгляду цивільної справи за позовом кредитної спілки «Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 855326 грн. 79 коп. Позовні вимоги кредитної спілки суд задовольнив в повному обсязі, стягнув 45000 грн. боргу по кредиту, 34 076,79 грн. 3,33% на місяць та 776 250 грн. - 1% в день від суми кредиту, а всього 855326,79 коп.

Вищевказане рішення Соснівського райсуду м. Черкаси від 26.09.2011 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2012 року залишено без змін. 31.05.2012 року на виконання вказаного рішення державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. В той же день даним відділом виконавчої служби було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Виконання даного рішення суду тривало до жовтня 2013 року.

Тобто на час вирішення ним питання щодо прийняття спадщини або відмову від неї він знаходився під впливом тяжких обставин, зокрема на все його майно був накладений арешт та він за рішенням суду мав сплатити дуже велику суму заборгованості на користь третьої особи (понад 850000 грн.), що на фоні смерті його батька вирішально вплинуло на його вибір щодо відмови від спадщини на користь його брата ОСОБА_2 Останній в той же час запропонував йому відмовитись від спадку на його користь, на тих умовах, що відповідач мав оформити на себе спадок, а я в разі вирішення його питань щодо заборгованості, в подальшому, отримає в якості дарунку від ОСОБА_2 належну йому 1/3 частку прийнятого ним спадку, а також компенсує всі понесені відповідачем затрати пов'язані з його оформленням.

Проте 22.10.2013 року зазначене виконавче провадження державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було закінчено в зв'язку з повним фактичним його виконанням, а відповідач ще й досі не вжив жодних дій з оформлення спадкових прав, та крім цього почав зазначати про існування між ними нібито іншої домовленості щодо розподілу належного їм спадку, а саме йому має дістатись земля, а позивачу батьківська хата, про що вони з ним не домовлялись та на цих умовах він би ніколи не погодився на вчинення відмови від своїх спадкових прав на його користь.

У звязку з чим просить суд визнати недійсним заяву ОСОБА_1 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2, що залишилась після ОСОБА_4, що помер 21.07.2012 року.

У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив ї задовольнити, додав, що вказаний в позові передостанній абзац не є правдивим, а саме відносно того, що відповідач досі не вжив жодних дій з оформлення спадкових прав, та того що відповідач зазначав про наявність іншої домовленості між ними щодо розподілу належного їм спадку, а саме, що йому має дістатись земля, а позивачу батьківська хата.

У відкритому судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав не заперечував проти їх задоволення.

У відкрите судове засідання третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася.

Заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-КИ №499157 від 25.01.2013 року помер ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом про смерть №15 від 23 липня 2012 року.

В матеріалах справи є копія дублікату заповіту ОСОБА_4 від 11.04.2011 року посвідченого секретарем виконкому Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району та зареєстрованого за №14, яким на випадок своєї смерті заповів земельну ділянку площею 9,880 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та житловий будинок № 4, по вул. Шкільна, в селі Опанасівка, Синельниківського району своїм дітям: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.14).

Судом витребувано в Другої Синельниківської державної нотаріальної контори та досліджено в судовому засіданні копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 та встановлено, що ОСОБА_2 18 січня 2013 року звернувся з заявою про прийняття спадщини.

18 січня 2013 року до нотаріуса з заявою звернувся ОСОБА_1 в якій повідомив, що відмовляється від прийняття спадщини, після померлого батька ОСОБА_4, на користь сина померлого ОСОБА_2. Нотаріусом роз'яснено, що така відмова є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Заява зареєстрована у спадковій справі за №02-14/47 від 18 січня 2013 року.

25.12.2012 року від ОСОБА_5 надійшла заява про прийняття спадщини після смерті батька. Заява зареєстрована у спадковій справі за №02-14/967 від 25 грудня 2012 року.

В судовому засіданні судом було оглянуто надані позивачем копію договору кредитної лінії №1538 від 30.09.2004 року, копію рішення Соснівського райсуду м. Черкаси від 26.09.2011 року, копію ухвали апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2012 року, а також копії документів виконавчого провадження по виконанню вказаного рішення суду. (а.с.4-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 2 статті 1268 ЦК України визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Приписами ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Частиною 5 ст. 1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 1 статті 233 ЦК України встановлено, що Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування.

Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК ( 435-15 ), правила про спадкування за правом представлення не застосовуються.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з копії спадкової справи позивач добровільно відмовився від спадщини на користь відповідача у справі, своїм правом на відкликання відмови від прийняття спадщини, протягом встановленого законом терміну не скористався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. А посилання позивача на те, що під час відмови від спадщини він знаходився під впливом тяжких обставин, оскільки на все його майно був накладений арешт та за рішенням суду він мав сплатити дуже велику суму заборгованості на користь третьої особи понад 850000 грн., суд не може прийняти до уваги в даному випадку, як тяжку обставину, оскільки позивач свідомо відмовився від спадщини у зв»язку з тим, щоб спадкове майно не підпало під арешт, а наявність боргу навпаки повинно було б викликати у позивача бажання прийняти спадщину, тобто набути певне майно, за рахунок якого поліпшити своє матеріальне становище та розрахуватися з боргами.

З огляду на зазначені норми та обставини справи, суд вважає, що позивач не наведено жодних доказів, які б підтверджували існування обставин, щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визначених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 233, 1268-1274 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 130, 175, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_6