Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Чернишова Олена Анатоліївна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КІF0GA00003581 від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, позивач і відповідач уклали договір іпотеки від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якого останні надали в іпотеку нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, виникла заборгованість у розмірі 166 517,29 доларів США. Враховуючи зазначене, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що у позивача відсутні будь-які підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № КІF0GA00003581 від 23 серпня 2007 року, оскільки цим договором не забезпечено виконання умов кредитного договору № КІF0GA00003581 від 23 серпня 2007 року.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судами встановлено, що 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КІF0GA00003581, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 50 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7 950 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбаченому договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту - 1,5 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту.

Період сплати встановлено з 21 по 27 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 794,23 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з п. 7.3. кредитного договору № КІF0GA00003581 забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека (житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_1).

23 серпня 2007 року між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № КІF0GA00003581, відповідно до умов якого ним забезпечується виконання зобов'язань за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № КІF0GA00003561 по поверненню кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 57 950 доларів США на строк з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2017 року включно, сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць у період сплати з 21 по 27 число кожного місяця, позичальник повинен щомісяця надати грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі не менше 794,23 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, сплата винагороди за надання фінансового інструменту - 1,5 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту.

За змістом п. 35.3 договору іпотеки майном, що передається в іпотеку, є житловий будинок та земельна ділянка АДРЕСА_1.

Таким чином, іпотечне майно, яке зазначене в кредитному та іпотечному договорах, одне і теж саме.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

За правилами диспозитивності цивільного судочинства, зокрема ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, позивач зазначив, зокрема в апеляційній скарзі, що під час укладення іпотечного договору мала місце технічна помилка в номері кредитного договору.

Апеляційний суд не звернув уваги на такі доводи позивача, не перевіривїх та не спростував їх належними та допустимими доказами.

За змістом статей 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Висновок суду апеляційної інстанції, що між сторонами був укладений інший кредитний договір № КІF0GA00003561, який і був забезпеченим договором іпотеки № КІF0GA00003581, ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим, оскільки суд не зазначив, на підставі яких належних та допустимих доказів дійшов такого висновку.

Суд з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін на судовий захист суд повинен відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати відповідні докази.

Таким чином, апеляційний суд не встановив всіх фактичних обставин справи, зокрема щодо того, який саме кредитний договір забезпечено спірним іпотечним майном, не перевірив доводи позивача щодо технічної помилки у договорі іпотеки та фактично залишив спір не вирішеним.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

О.В. Попович

О.В.Умнова

І.М.Фаловська