Справа № 357/9978/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Антко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква,залі суду №5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. На даний час у вищевказаній квартирі зареєстрований і проживає, лише, відповідач у справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач неодноразово намагалась вселитися в зазначене помешкання, оскільки іншого майна не має, проте відповідач перешкоджав ОСОБА_1 у цьому. Крім того, позивач зазначає, що у вказаній квартирі виникла заборгованість по комунальним послугам, яку позивач сплачує самостійно, а тому позивач просить суд усунути перешкоди їй в користуванні житловим приміщенням зазначеної квартири, шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого житлового приміщення та вселити позивача у вказану квартиру, покласти на відповідача судові витрати у справі .

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Так, встановленим є те, що відповідно до договору дарування, гр. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2. Наведене підтверджується договором дарування квартири від 26.02.2011 року, за яким відповідач ОСОБА_2 подарував позивачу ОСОБА_1 зазначену квартиру (а.с.5).

Слід зазначити, що ОСОБА_2 оскаржував вказаний договір дарування квартири в судовому порядку та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 05.09.2013 р., йому було відмовлено в позові про визнання недійсним договору дарування квартири; рішення набрало законної сили (а.с.34-38).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що в зазначеній квартирі зареєстрований і проживає ОСОБА_2, іншого житла у власності не має. Позивач зареєстрована і фактично проживає зі своєю сімєю в с. Шкарівка по пров. Щорса 17 Білоцерківського району (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено, що на час укладення договору дарування вказаної квартири, позивач та відповідач перебували в добрих родинних відносинах, оскільки з 2009 року ОСОБА_2 співмешкав однією сімєю з матірю позивача. Зазначене підтверджено поясненнями сторін та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 05.09.2013 р. у справі № 357/3479/13-ц, 2/357/1711/13.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини, відповідач чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, про що свідчить звернення позивача до правоохоронних органів 14.10.2013 року про недопуск її до квартири (а.с.9). Відповідач в судовому засіданні заперечив спільне з позивачем користування квартирою, зазначив, що квартиру не дарував ОСОБА_1 і не визнає її право власності на цю квартиру.

В судовому засіданні встановлено, що станом на листопад 2015 року за квартирою №1 в буд. №3 по вул. Калініна рахується заборгованість по комунальним платежах більше 5 тисяч гривень. Також, встановленим є те, що позивач сплатила близько пяти тисяч гривень в рахунок погашення даної заборгованості. Відповідач протягом останніх півроку частково оплачує комунальні платежі за послуги в квартирі де проживає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показала, що проживала разом з відповідачем, але на даний час у них склалися вкрай неприязні відносини, а її доньці ОСОБА_1 немає де проживати. Відповідач чинить перешкоди позивачу у вселенні в квартиру, погрожує і їх спільне проживання неможливе. Відповідач може прийняти спадщину після своєї бувшої дружини і матиме .

При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного.

За ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 391ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або

використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших

заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що неможливо відмовити власнику квартири ОСОБА_1 в користуванні її власністю з підстав небажання відповідача вселяти в квартиру позивача. Однак, суд приходить, також, й до висновку, що відсутні підстави для виселення відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири, де він зареєстрований та проживає з 1989 року, частково утримує житло, не має іншого житла, має похилий вік, є інвалідом. Встановлено, що на момент укладення договору дарування квартири ОСОБА_2 був як член сім»ї ОСОБА_1, між ними були добрі, довірливі відносини. На даний час в силу різних життєвих обставин ці відносини погіршилися, але не можливо безперечно стверджувати, що саме винна поведінка відповідача сприяла погіршенню цих відносин та виникненню різних конфліктних ситуацій, а тому посилання позивача на положення ст. 116 ЖК України є безпідставним. Крім того, позивач в підтвердження своєї позовної вимоги про виселення відповідача з квартири не надала достатніх та безперечних доказів. Так, матеріали справи містять один висновок по результатам розгляду звернення ОСОБА_1 14.10.2014 р. де підтверджено конфліктну ситуацію щодо вселення позивача. Всі інші висновки ДІМ, що містяться в матеріалах справи стосуються звернень ОСОБА_3 Також, відсутні докази систематичного руйнування та псування відповідачем житлового приміщення.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду наведеного вище, суд, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та слід вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3. А позовна вимога про виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири не підлягає до задоволення.

Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судових витрат у справі 243 грн. 60 коп. (судовий збір).

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст.317,391,321 ЦК України, ст.. 116 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215,296 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по спарві в сумі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2015 року.

Суддя ОСОБА_4