Справа № 296/784/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"13" жовтня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Галасюка Р.А.,

при секретарі судового засідання Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та його правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_6 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а сам квартирою № 97 в будинку № 32/98 по вулиці Бородія в м. Житомирі..

Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що, квритира № 97 в будинку № 32/98 по вулиці Бородія в м. Житомирі належить позивачу на праві приватної власності. Відповідачка, була зареєстрована в спірній квартирі як дружина позивача. В шлюбі позивач з відповідачкою перебували з 1992 року, а в 2001 році шлюбні відносини припинені, саме з цього моменту відповідачка не проживала в даній квартирі. В 2010 році на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний. Факт відсутності відповідачки в квартирі № 97 підтверджується актами обстеження Обєднання співвласників багатоповерхового будинку «Залізничник» м. Житомира, майно, яке належить відповідачці на праві особистої власності у квартирі відсутнє.

09.02.11 року позивач ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.03.2012 року провадження по даній цивільній справі було зупинене на підставі ч. 1 ст. 221 ЦПК України до вступу у справу правонаступників померлого.

25 червня 2012 року від спадкоємців померлого надійшли заяви про відновлення провадження по справі, на підставі чого провадження по даній справі було відновлено та залучено в якості позивачів цивільної справи правонаступників померлого ОСОБА_1, а саме матір померлого ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3.

Разом з тим, позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили виселити ОСОБА_5, залучивши його в якості співвідповідача. Позовні вимоги мотивували тим, що їм стало відомо, що в спірній квартирі проживає стороння особа ОСОБА_5 Ніяких правових підстав на проживання в даній квартирі останній не має.

В подальшому відповідачка по справі подала клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду Корольовським районним судом м. Житомира цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСББ «Залізничник» про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності.

06 лютого 2013 року провадження по справі було зупинене до винесення рішення по вищевказаній цивільній справі.

04.12.2013 року за клопотанням позивачів провадження було відновлено, так як рішення Корольовсього районного суду м. Житомира по справі № 2/296/355/13 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСББ «Залізничник» про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності було прийнято та вступило в законну силу. Даним рішенням визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

На підставі даного рішення позивачами було подано заяву про зміну підстав позову, в якій позивачі просили припинити право на частку у спільній часткові власності відповідачки ОСОБА_4 та визнати за ними право власності на 1/6 частку квартири. Позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення ОСОБА_5 позивачі підтримали. Позовні вимоги щодо припинення права на частку у спільному майні, що належить ОСОБА_4 позивачі мотивували тим, що після набрання законної сили рішення Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 2/296/355/13 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є обєктом сільної часткової власності, в якій 5/12 часток належить ОСОБА_2, 5/12 часток належить ОСОБА_3 та 1/6 частка ОСОБА_7. Частка відповідачки є незначною та виділити її в натурі не можливо. Позивачі по справі неодноразово пропонували ОСОБА_4 сплатити вартість її частки у спільному майні, але остання відмовлялась. У позивачів склались неприязні сосунки з відповідачкою, спірне проживання з нею неможливе. До того ж нерпо живаючи в спірній квартирі відповідачка розпоряджається нею на власний розсуд, дозволяючи проживати в ній стороннім особам, а саме другому відповідачу ОСОБА_5

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Виходячи з наведеного, зважаючи на ч.1 ст.224 ЦПК України, суд знаходить, що є всі умови проведення повторного заочного розгляду справи у відсутності відповідачів, із застосуванням вимог ч.3 ст.231 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, визнання особи такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням та виселення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 первісний позивач, перебував у шлюбі з ОСОБА_6 з 23 лютого 1992 року, в 2001 році шлюбні відносини між подружжям було припинені. ОСОБА_4 виїхала проживати до іншого місця. Офіційно шлюб між подружжям був розірваний Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2010 року (справа № 2-4026/10).

На підставі рішення виконкому Житомирської міської ради № 296 від 22.04.2010 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на АДРЕСА_2, що підтверджується відповідними документами. Вищевказана квартира була надана ОСОБА_1 як члену кооперативу «Залізничник». Основний пайовий внесок ОСОБА_1 здійснив у 1989 році, тобто ще до шлюбу з відповідачкою. Останній платіж за кооперативну квартиру був здійснений за спільні кошти подружжя. 09 лютого 2012 року ОСОБА_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з спірної квартири. Право на спадщину за законом відповідачка не мала, оскільки свідоцтво про право на власність на квартиру було видане на імя померлого.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 2/296/355/13 за ОСОБА_9 було визнано право власності на 1/6 частину в АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 08.10.2013 року (спадкова справа № 4212) та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданих позивачам по справі, право власності на 5/12 частин спірної квартири належить ОСОБА_2 та 5/12 частин ОСОБА_3.

Після оформлення права власності на спадкове майно та вступу у законну силу рішення по справі № 2/296/355/13 позивачі запропонували відповідачці грошову компенсацію за її частку у спільному частковому майні, від якої остання відмовилась

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної часткової власності, які регулюються Главою 26 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Позивачами по справі наданий як додаток до позовної заяви «Звіт про визначення оціночної (ринкової) вартості трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3», який був виконаний ТОВ «ЗемЮрКонсалтінг». У вищевказаному звіті зазначено, що він зроблений для визначення найбільш ймовірної ринкової вартості обєкту оцінки на дату здійснення оцінки. Відповідно до вищевказаного висновку ринкова вартість обєкту оцінки становить 224 214,00 грн. (Двісті двадцять чотири тисячі двісті чотирнадцять гривень 00 копійок). Відповідно, в грошову еквіваленті ринкова вартість 1/6 частини квартири складає 37 369,00 грн.

В зв'язку з чим, вищевказаний звіт, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» може бути розцінений судом як письмовий доказ.

До того ж судом встановлено, що оскільки обєктом спільної часткової власності сторін по справі є саме квартира, то виділення частки кожного з них відповідно чинного законодавства не можливе.

Частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Сума в розмірі 37 369,00 грн. була внесена відповідачами на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області, згідно квитанції № 007400731 від 21.03.2014 року (а.с. 61).

Таким чином, позивачі по справі виконали вимоги, які визначені ч. 2 ст. 365 ЦК України.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що відповідачка по справі з 2001 року в спірній квартирі не проживає. Даний факт підтверджується актами обстеження Обєднання співвласників багатоповерхового будинку «Залізничник» № 54 від 24.10.2010 року та № 24 від 26.04.2011 року.

Відповідно до cm. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сімї за місцем постійного проживання за ним зберігаються житлові приміщення протягом б місяців. Відповідно до ст.. 72 ЖК України суд маже визнати громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням в разі, якщо час його відсутності за місцем постійно проживання перевищує встановлений законом термін, а саме б місяців.

Крім того судом досліджено, що в спірній квартирі на сьогоднішній момент проживає стороння особа, відповідач по справі ОСОБА_5, якому дозволила проживати в спірній квартирі ОСОБА_4 Інші співвласники квартири свого дозволу на проживання ОСОБА_5 в квартирі не давали.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суд з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В нашому ввипадку власниками.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 355, 356,360,365, 391, 405 ЦК України ст. ст. 71,72 ЖК України, , ст.ст. 10, 11, 88, 209,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_10 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення - задовольнити в повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/6 (одну шосту) частку в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, відповідно по 1/12 частки кожному, а саме:

- за ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 визнати право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1;

- за ОСОБА_3 визнати право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, а саме квартирою № 97 в будинку № 32/98 по вулиці Бородія в м. Житомирі

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 382 грн. 19 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 37 грн. .

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя Р. А. Галасюк