Справа № 595/1328/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Гордєєвим В.О.,

при секретарі Ковалівському Б.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2Я

розглянувши, заочно у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 заробітну плату в сумі 16446 гривень та належно оформити трудові відносини за період з 26.02.2013р. по жовтень 2013 року, мотивуючи тим, що відповідач здійснюючи з 23.01.2009 року діяльність, повязану з виробництвом цегли, черепиці та інших будівельних виробів з випаленої глини прийняв його на роботу з 26.02.2013р., де працював по жовтень 2013 року без укладення трудового договору. 28.05.2015р. Бучацьким районним судом винесено вирок, яким засуджено ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172 КК України, однак по даний час відповідач не виплатив йому заробітну плату та не оформив трудових відносин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вироком Бучацького районного суду від 28.05.2015р. ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 172 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Як вбачається з поданого розрахунку ОСОБА_3 заборгував ОСОБА_1 15386,96 грн.

Як слідує з положень ст. 24 КЗпП України, та роз'яснень наданих Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року (зі змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» у пункті 7, трудовий договір може вважатися укладеним тільки з моменту видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу, згідно з заявою працівника. Трудовий договір вважається укладеним також і тоді, коли працівник був фактично допущений до роботи, хоч ніякі документи про прийняття на роботу не оформлялись.

Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що з вини відповідача, внаслідок його бездіяльності, призвело до не оформлення трудових відносин та невиплати заробітної плати позивачу, що дає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ч. 7 ст. 43 Конституції України, ст. ст. 15, 213-215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 заробітну плати в сумі 15386,96 гривень.

Зобов`язати ОСОБА_3 належним чином оформити трудові відносини з ОСОБА_4, який виконував роботу без укладення трудового договіру, в період з 26.02.2013 року по жовтень 2013 року на посаді різноробочого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_5