Провадження № 22-ц/783/4077/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Фінансова ініціатива» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Фінансова ініціатива» в особі Львівського відділення № 8 про повернення строкового банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі Львівського відділення №8 про повернення строкового банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_3 3235 доларів США (три тисячі двісті тридцять п'ять доларів США), що станом на 31.01.2015 року еквівалентно 52271 грн. 13 коп. (п'ятдесят дві тисячі двісті сімдесят одна грн. 13 коп.); 355, 85 доларів США (триста п'ятдесят п'ять доларів 85 центів США), що еквівалентно 5749 грн. 75 коп. (п'ять тисяч сімсот сорок дев'ять грн. 75 коп.).

Стягнуто з ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_3 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 107,72 доларів США (сто сім доларів 72 центи США), що еквівалентно 1740 грн. 60 коп. (одна тисяча сімсот сорок грн. 60 коп.).

Стягнуто з ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 січня 2015 року оскаржив відповідач ПАТ КБ «Фінансова ініціатива».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що всі збов»язання за договором вкладу банком перед позивачем виконано, жодного боргу не існує, що стверджується доданими доказами. Суд не дослідив всі обставини справи і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені, відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, тому розгляд справи, відповідно до ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Встановлено, що між ОСОБА_3 (вкладником) та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк "Фінансова Ініціатива" (банк), 16 серпня 2013 року було укладено договір банківського вкладу № 218317 (а.с.6) з датою повернення вкладу 21 серпня 2014 року та процентною ставкою в розмірі 11%.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши вищезазначений договір банківського вкладу, банк взяв на себе зобов'язання сплатити проценти за збереження вкладу та повернути вкладнику розміщену в банку суму, разом з нарахованими процентами в порядку та строки, обумовлені договором, зокрема, по закінченню строку дії вкладу. Підписи сторін під договором свідчать про досягнення сторонами згоди за усіма його умовами. Однак, відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що випливають з його умов, а саме: не виконав належним чином зобов'язання за договорами банківського вкладу та у визначений договорами строк вклад та відсотки за його зберігання вкладнику не повернув.

Невиконання грошового зобов'язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст. 625 ЦК України не звільняє його від відповідальності.

Оскільки, відповідачем належним чином не виконано зобов'язання за договором банківського вкладу №218317 від 16 серпня 2013 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, позовні вимоги задоволено.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

У відповідності до вимог ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п.1.8 Постанови НБУ № 492 від 12 листопада 2003 року, вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту.

Відповідно до п.1.8 Постанови НБУ № 492 від 12 листопада 2003 року, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково касових операцій за допомогою платіжних інструментів, відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору від 16 серпня 2013 року, вкладник зарахував на депозит 3235, 00 доларів США.

16 січня 2014 року, вкладник поповнив депозит на суму 632 доларів США, а в подальшому, 29 січня 2014 року поповнив депозит на суму 300 доларів США.

Протягом всього періоду дії договору проводилась капіталізація відсотків.

Таким чином, на момент закінчення договору ОСОБА_3 мав на своєму рахунку 4 401, 00 доларів США. 21 серпня 2014 року, згідно з умовами договору, депозит з усіма нарахованими відсотками був повернутий позивачу в сумі 4 401, 00 доларів США на його поточний рахунок.

22 серпня 2014 року, позивач уклав новий депозитний договір з відповідачем та розпорядився перерахувати на новий депозитний рахунок 3 600, 00 доларів США.

29 серпня 2014 року, позивач зняв з поточного рахунку 200 доларів США.

05 вересня 2014 року, позивач перерахував з поточного рахунку № 6101 842, 84 доларів США на поточний рахунок № 3721, тобто, зобов»язання за депозитним договором № 218317 відповідачем виконані, кошти позивачу повернуті, а позивач, в свою чергу, розпорядився ними, шляхом перерахування на інший поточний рахунок (а.с.34-40).

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування такого позивачем не надано.

За таких обставин, в суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3, оскільки, зобов»язання за депозитним договором № 218317 відповідачем виконані, а саме, кошти було повернено позивачу ОСОБА_3, а позивач в свою чергу розпорядився коштами, шляхом зарахування їх частини на інший депозитний рахунок, зняття готівки та безготівковим перерахуванням на інший поточний рахунок.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, неповно з»ясовано обставини справи, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень. Висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, лише частково відповідають обставинам справи, що полягає у помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Фінансова ініціатива» 298 грн. 80 коп. (двісті дев»яносто вісім грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п.1,3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Фінансова ініціатива» - задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Фінансова ініціатива» в особі Львівського відділення № 8 про повернення строкового банківського вкладу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Фінансова ініціатива» 298 грн. 80 коп. (двісті дев»яносто вісім грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_4