Справа № 442/4860/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/6032/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2015 року у справі за заявою Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання з ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2015 року відмовлено у прийнятті заяви Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (далі ДКП «Стебниктеплокомуненерго») про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та розяснено заявнику право на звернення з такими вимогами в позовному порядку.

Ухвалу суду оскаржило ДКП «Стебниктеплокомуненерго».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що відповідно до практики розгляду судами цивільних справ у наказному провадженні за 2013 рік чинне законодавство не передбачає застосування позовної давності судом на власний розсуд, а в ч. 2 ст. 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Апелянт вважає, що суди не повинні відмовляти у прийнятті заяв про видачу судового наказу з підстав спливу строку позовної давності, оскільки у разі винесення судового наказу щодо зобовязання, за якими сплив строк позовної давності, боржник має право на скасування судового наказу.

ДКП «Стебниктеплокомуненерго» просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про відкриття наказного провадження.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що заперечують факт заборгованості, просять оскаржену ухвалу залишити без змін.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.43,44), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно з п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року № 14 (далі Постанова), наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) (далі - ЦК)).

Матеріалами справи встановлено, що ДКП «Стебниктеплокомуненерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в розмірі 8137,72 грн. за період з січня 2011 року по грудень 2014 року. З доданих до заяви документів встановлено, що станом на січень 2011 року борг становить 3337,44 грн. і жодних проплат відповідачами за зазначений період не здійснювалось.

Відмовляючи у прийнятті заяви Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» про видачу судового наказу в звязку з тим, що із заяви і поданих документів вбачається спір про право, суд першої інстанції правильно врахував зазначені вище норми законодавства, оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів і питання видачі судового наказу регулюються спеціальними нормами права.

Доводи апелянта про те, що суди не повинні відмовляти у прийнятті заяв про видачу судового наказу з підстав спливу строку позовної давності є неспроможними та спростовуються наведеним вище.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про необхідність застосування у зазначеній справі висновків, що висловлені в правових позиціях Верховного Суду України щодо неможливості застосування судом позовної давності у відсутності заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки такі висновки стосуються позовного провадження, а не наказного провадження.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідає матеріалам справи, наявним в справі письмовим доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, п.4 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4