Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Придачук О.А.

при секретарі - Бомбушкар В.П.

з участю представника позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_1

представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8, в інтересах яких діє представник за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та стягнення моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з первісним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, який мотивують тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1995 року НОМЕР_1, свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, позивачі являються співвласниками житлової квартири АДРЕСА_1, а саме : ОСОБА_3 належить- 2/4, ОСОБА_5 -1/4, ОСОБА_4 -1/4 частини зазначеної квартири. За життя батька позивачів - ОСОБА_3, який являвся основним квартиронаймачем, титульним власником квартири, і який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, у вищезазначену квартиру вселилися і прописалися відповідачі, а позивачі в свою чергу переїхали до іншого місця проживання. Відповідачі по сьогоднішній день є зареєстрованими та фактично проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Неодноразові звернення до відповідачів з вимогою звільнити дану квартиру залишилися безрезультатними та без реагування, мотивуючи тим, що вказана квартира була ними придбана, однак позивачі як співвласники квартири жодних договорів на її відчуження не укладалося, а тому позивачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

В ході розгляду справи позивачі за первісним позовом просили суд також залучити до участі в справі в якості співвідповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки такі також проживають у спірній квартирі. Згідно ухвали суду від 08.04.2015 року зазначене клопотання позивачів за первісним позовом було задоволено.

ОСОБА_6, ОСОБА_8, в інтересах яких діє представник за довіреністю ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 позивачі за зустрічним позовом заселилися по добрій волі відповідачів за зустрічним позовом, оскільки домовились із ними про купівлю-продаж спірної квартири. 16.11.2002 року відповідачі підписали та видали позивачам доручення на управління спірною квартирою з правом підпису договору купівлі-продажу вказаної квартири та правом отримання коштів від такого продажу. 26.11.2002 року відповідачі надали позивачам нотаріальну посвідчену заяву, в якій надали згоду на реєстрацію та постійне місце проживання ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1. Із копій паспортів відповідачів вбачається, що вони всі разом, 26.11.2002 року знялися з реєстрації у спірній квартирі та прописалися за адресою: АДРЕСА_2, в будинку, який придбали за кошти, отримані за продаж вказаної квартири. Договір купівлі-продажу квартири в нотаріальній формі не укладався, з тієї причини, що четвертий співвласник ОСОБА_4 перебував за кордоном, у зв»язку з чим було досягнуто домовленості підписати такий договір по його приїзді до травня 2003 року, що підтверджується п.2 договору завдатку. Однак, по приїзді четвертого співвласника відповідачі через різні надумані причини перекладали оформлення основного договору, а ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_11. Без оформлення спадщини за померлим неможливо було належним чином підписати договір купівлі-продажу квартири Спадщину відповідачі оформили тільки 02.12.2013 року, після того як ОСОБА_8 оформила оцінку спадкового майна, що підтверджується показами експерта та оригіналом висновку про вартість об»єкта оцінки на руках у позивачів. Однак, відповідачі продовжували зволікати з підписанням основного договору, а у 2014 році повідомили позивачам, що потрібно заплатити додатково 20 000 дол. США, інакше виселять їх на вулицю. А після того як позивачі відмовилися платити такі кошти, з тих мотивів, що розрахунок за спірну квартиру відбувся ще у 2002 році, відповідачі подали позов про виселення. Позивачі вважають, що починаючи з листопада 2002 року, з моменту заселення та реєстрації вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють квартирою № 22 в будинку № АДРЕСА_1 в м Ужгороді. Добросовісність володіння підтверджується тим, що позивачі передали відповідачам кошти за вказану квартиру в повному обсязі, що доводить відсутність будь-яких претензій, зокрема, щодо ціни квартири зі сторони відповідачів на протязі 12 років. Позивачі зі свого боку були впевнені, що на це майно не претендують інші особи вони отримали це майно з підстав достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відкритість та безперервність володіння підтверджується фактом реєстрації позивачів у спірній квартирі з листопада 2002 року по теперішній час, довідкою, виданою КП «ЖРЕР № 4» від 05.02.2015 року за № 659 про прописаних у квартирі АДРЕСА_1, квитанціями та договорами з комунальними службами, показами свідків. А тому на підставі вищенаведеного просять суд визнати за ними право власності на вищезазначену квартиру за набувальною давністю. Крім того, вважають, що своїми діями відповідачі завдали їм моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивачі зазнають душевних страждань у зв»язку з протиправною поведінкою відповідачів. Фактично відповідачі оманливим, віроломним шляхом намагаються заволодіти квартирою, за яку 12 років тому отримали повний розрахунок. Такі дії відповідачів негативно впливали на душевний стан та життєві зв»язки позивачів, порушували їх щоденний побут, погрози виселенням та подача ними позову завдала значних моральних переживань та душевних страждань, оскільки в спірній квартирі на даний момент проживають діти та онуки зустрічних позивачів, які не мають іншого житла та змушені були б у зимовий час виселятися із своєї квартири. Завдану шкоду оцінюють у 24 400 грн. та просять суд стягнути таку з відповідачів за зустрічним позовом, а також просять стягнути з відповідачів за зустрічним позовом усі понесені судові витрати які складаються з витрат на оплату судового збору при поданні зустрічного позову та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. .

В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом - адвокат ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити уточнений первісний позов та усунути ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з належної їм на праві спільної часткової власності житлової квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення. Проти зустрічного позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову повністю заперечив з мотивів викладених у зустрічному позові. Позовні вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити та визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1, у якій вони законно проживають, за набувальною давністю та стягнути з відповідачів за зустрічним позовом солідарно на користь позивачів за зустрічним позовом моральної шкоди у розмірі 24000 грн. та судових витрат які складаються з витрат на оплату судового збору при поданні зустрічного позову та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_9 в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Також у вказаній заяві зазначає, що проти первісного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_6. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знає, підтримує з ними дружні стосунки. В будинку № АДРЕСА_1 такі проживають давно, десь приблизно з 1989 року. Спочатку вони жили на першому поверсі у 18 квартирі, а потім приблизно у 2000-2001рр. переселились на третій поверх. Зі слів ОСОБА_8 їй відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продали квартиру на 1 поверсі і купили на третьому. За яку вартість ними була придбана квартира ОСОБА_8 їй не говорила. Зараз у квартирі проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а також ОСОБА_19 та ОСОБА_1 . ОСОБА_13 та родина ОСОБА_3 були у дружніх стосунках , покійний ОСОБА_11 був хресним дитини ОСОБА_13.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначив , що ОСОБА_3 був його зятем як чоловій його доньки підтвердив факт укладення у 2002 році договору між родинами ОСОБА_3 та ОСОБА_13. Бувший його зять ОСОБА_3 сказав йому , що гроші за квартиру отримав і просив його підписатися у якості свідка у договорі. Також повідомив, що суму яка була передана родиною ОСОБА_13 родині ОСОБА_3 він не пам»ятає, але факт передачі грошей був.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_3 був її зятем тому вона знала , що родиною ОСОБА_3 було прийняте рішення про купівлю будинку в с. Горяни, у зв»язку з чим ними було продано квартиру АДРЕСА_1 в м Ужгороді родині ОСОБА_13.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що за адресою: АДРЕСА_3 проживає з 2003 р. З 2005 року вона перебуває у дружніх стосунках з родиною ОСОБА_13. Зі слів ОСОБА_8 їй відомо, що спочатку ОСОБА_8 жили в квартирі на першому поверсі, потім продали цю квартиру і купили квартиру на третьому поверсі з доплатою, де і зараз проживають. Додала, що їй не відомо, за яку суму ОСОБА_8 купили квартиру.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що за адресою: АДРЕСА_4 проживає з 1984 року, і з того часу знайома з родиною ОСОБА_8, перебуває з ними в дружніх стосунках. ОСОБА_13 спочатку жила у квартирі № 18 на першому поверсі, а приблизно у 2002-2003рр. переселилася на 3 поверх, в квартиру в якій жила сім»я ОСОБА_3, з якими ОСОБА_13 були кумами, а сім»я ОСОБА_3 купила будинок в с. Горяни. Також показала, що знає достеменно , що договір купівлі-продажу оформлений не був з тієї причини, що один із співвласників, а саме - ОСОБА_4 перебував за кордоном. Підтримала у повному обсязі надану нею суду нотаріально посвідчену заяву.

В матеріалах справи також наявна нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_17 в якій остання пояснює, що в листопаді 2002 року мала розмову з ОСОБА_11 і ОСОБА_5, в ході якої вони повідомили що продали свою квартиру сім»ї ОСОБА_13 та купили будинок АДРЕСА_5 і зараз роблять там ремонт (а.с. 94).

Також в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_18, яка разом із ОСОБА_14 була свідком укладання договору . Із дослідженої та оголошеної в судовому засіданні заяви ОСОБА_18 вбачається, що 16.11.2002 року дійсно була свідком повного та остаточного розрахунку за купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 Закарпатської області між сім»єю ОСОБА_13 (ОСОБА_8 і ОСОБА_6), що купували вищевказану квартиру та сім»єю ОСОБА_3 (ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_3), що продавали вищевказану квартиру. Ще один член сім»ї продавців квартири - ОСОБА_4 на той час був за кордоном та не був присутнім при розрахунку за квартиру. Сім»ї ОСОБА_6 і ОСОБА_3 знає, так як ОСОБА_11 та вона є хрещеними батьками дочки сім»ї ОСОБА_6 - ОСОБА_9. Документ про розрахунок вона підписувала в присутності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 112).

Також у своїй заяві повідомляє, що за станом здоров»я не може з»явитися до суду та просить розглянути справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, суд приходить до наступного.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 даної статті ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін , третіх осіб , їхніх представників , допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів , речових доказів і т.д.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло - квартира АДРЕСА_1 на праві особистої приватної власності належить ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі розпорядження НОМЕР_1 від 21.02.1995 року та зареєстровано в Ужгородському міжміському бюро техн. інвентаризації 21.03.1995 році за № 6800 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ФМ № 015132, виданого МВ реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 23.11.2005 року, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_11 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, спадкоємцем майна, належного померлому ОСОБА_11, а саме, ? частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. є його син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Водночас, згідно довідки КП «ЖРЕР № 4» від 05.02.2015р. № 659, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні документів, 03.07.2002 року ОСОБА_11 (в якості власника) надав розписку про те, що ним отримано від ОСОБА_8 (в якості покупця) завдаток за купівлю квартири у сумі 4700 у.о. Вартість квартири вказана - 9000 у.о. В цій же розписці наявний запис про доплату 09.07.2002 року 1000 у.о. (а.с. 47).

В подальшому 16.11.2002 року ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_3 видали нотаріально посвідчене доручення ВАВ №957798 яким уповноважили ОСОБА_8 розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти) спірною квартирою (а.с. 45).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ВАВ № 957887 від 26.11.2002 року, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_3 дали згоду на реєстрацію та постійне проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 44).

Під час дослідження в судовому засіданні паспортів відповідачів за первісним позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_6 встановлено, що зазначені особи з 26.12.2002 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1

Також, в судовому засіданні встановлено, що 16.11.2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11, в присутності двох свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 укладено договір , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 до підписання договору 8700 дол. США в якості завдатку з метою забезпечення зобов»язання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1. Також згідно вищезазначеного договору ОСОБА_8 зобов»язується виплатити повну вартість 8750 дол. США та укласти договір купівлі-продажу, а ОСОБА_3 зобов»язується провести повний розрахунок за комунальними та іншими платежами до дня укладення договору, підготувати необхідні документи для продажу та продати вищевказану квартиру за ціну 8750 дол. США, укласти договір купівлі-продажу до травня 2003 року (а.с. 48).

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідачами за первісним позовом, позивачами за зустрічним позовом та їхнім представником, в підтвердження того, що з 2002 року, тобто більше 12 років, вони відкрито, добросовісно і безперервно користуються нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 також надано договори на надання комунальних послуг і квитанції про сплату наданих послуг.

Суд не бере до уваги посилання відповідачів за зустрічним позовом та їхнього представника на вимоги ч.3 ст. 344 ЦПК України, а саме щодо наявності договору між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та у зв»язку з цим встановлення п»ятнадцятрічного строку для набуття права власністю за набувальною давнстю, оскільки як вбачається із змісту договору від 16.11.2002р. за цим договором сторони не передавали майно і не набували права на майно, а саме квартиру № 22 по вул Козацькій 49 у м. Ужгород. Даним договором лише засвідчено наміри сторін щодо укладення договору купівлі - продажу квартири та зафіксовано факт передачі частини коштів в якості завдатку .

Таким чином, суд вважає, що дослідженими письмовими доказами, поясненнями свідків доведено факт набуття позивачами за зустрічним позовом права власності за набувальною давністю на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони добросовісно, відкрито та безперервно користуються такою на протязі більше 12 років.

За таких обставин, факт набуття позивачами за зустрічним позовом права власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 виключає підстави для задоволення первісного позову про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Водночас, суд приходить до переконання, що позовна вимога позивачів за зустрічним позовом не підлягає до задоволення, у зв»язку з недоведеністю такої.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, суд вважає, що між сторонами по справі виникли спірні цивільні відносини, які повинні бути за їх заявою вирішені в судовому порядку і претензії сторін одне до одного не можуть бути розцінені як протиправна поведінка.

За таких обставин, враховуючи встановлені фактичні обставини справи суд приходить до переконання, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов, з огляду на те, що позивачі за зустрічним позовом добросовісно заволоділи квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відкрито та безперервно володіють нею з 2002 року - задовольнити частково, визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_8 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропопорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тіє частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами за зустрічним позовом. було сплачено 1719,50 грн. судового збору, а також 6000,00 грн. на оплату правової допомоги адвоката, а тому суд вважає, що з відповідачів за зустрічним позовом слід стягнути на користь позивачів за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1475,50 грн. судового збору, а також 6000,00 грн. на оплату правовової допомоги адвоката.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 328, 344, 392, 1167 ЦК України, ст. ст. 14, 57-60, 63, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_8, в інтересах яких діє представник за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_8 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_8, сплачений ними судовий збір у сумі 1475,50 грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 6000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А.Придачук