11.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/5461/15-ц
Справа №2/205/2473/15
11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав, -
28 липня 2015 року позивачка діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав (а.с.2-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого народилась дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Фактично стосунки між сторонами були припинені коли дитині виповнилось 11 місяців, і саме з цього часу сторони проживають окремо. Починаючи з фактичного припинення відносин відповідач життям дитини не цікавився, не спілкувався із нею та не приймав участі у її вихованні.
Позивачка проживає із дитиною займається її утриманням та вихованням, так як батько дитини тривалий час не піклується про неї, не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям, та розвитком, матеріально не забезпечує, тобто взагалі усунувся від виконання своїх батьківських обовязків.
Враховуючи вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні її неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судове засідання позивачка не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.26).
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.25). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надавав.
Третя особа орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представник надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.29).
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Зясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду справи встановлено, що 17 березня 2000 року народилась ОСОБА_2 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис №244 (а.с.6).
Батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1999 року по 18 березня 2003 року (з.а.с.5).
Встановлено, що батько дитини ОСОБА_3, всіляко ухиляється від своїх батьківських обовязків, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не спілкується із нею, тим самим проявляє байдужість до її подальшої долі.
Вихованням та матеріальним утриманням дитини займається мати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом із дитиною за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Неповнолітня ОСОБА_2 навчається в КЗО «Середня загальноосвітня школа №97 ім. П.І. Шкідченка» ДОР в 9-б класі. Батько дитини жодного разу не відвідав її у школі, батьківські збори не відвідував, вихованням не займався (а.с.27).
Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: м. Дніпропетровськ, вулБратів ТрофімовихАДРЕСА_2, де проживає неповнолітня ОСОБА_2, встановлено, що квартира з усіма зручностями, є необхідні меблі та побутова техніка, зроблений сучасний ремонт. У дитини є окрема кімната із ліжком, письмовим столом, компютером, іграшками та книжками (а.с.22).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 1/14-232 від 16.10.2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як він фактично самоусунувся від виконання батьківських обовязків та проявляє байдужість до долі своєї дочки (а.с.27-28).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За ч.2,5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обовязку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
За змістом п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Так, згідно вимог ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, якою визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Таким чином, суд оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується із дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своєї дочки. Тому доводи позивачки з приводу свідомого нехтування відповідачем свого батьківського обовязку суд вважає обґрунтованими та доведеними, у звязку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягають задоволенню.
У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обовязків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сімям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, повязаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір, і її вимоги задоволені, із відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 55, 124, 51 Конституції України, ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, Сімейного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Конвенцією про права дитини, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст. 67 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП:НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн.. 60 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Шавула