Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником 7/12 частин квартири АДРЕСА_1. Співвласниками інших 4/12 часток є ОСОБА_4 та 1/12 частки - ОСОБА_5 Посилаючись на те, що спільне проживання в квартирі з іншими співвласниками є неможливим, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках, у спірній квартирі відповідачі не зареєстровані, проживають у іншому місті, просила суд припинити право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом виплати їм грошової компенсації вартості їх часток у спільному майні та визнати за позивачкою право власності на належні відповідачам 5/12 частин спірної квартири.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2014 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 4/12 частин квартири АДРЕСА_1 та виплачено йому грошову компенсацію вартості його частки у спільному частковому майні у розмірі 47 228 грн, які внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 та виплачено їй грошову компенсацію вартості його частки у спільному частковому майні у розмірі 11 807 грн, які внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/12 квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Повернуто ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 47 228 грн та грошові кошти у розмірі 11 807 грн, які були внесені нею на депозитний рахунок суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності усіх умов, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідачів на частку у спірній квартирі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що частка відповідачів у спірній квартирі є значною, а тому їх право не можу бути припинено.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 травня 1996 року згідно рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради народних депутатів Вінницької області ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2007 року вбачається, що позивач після смерті її чоловіка ОСОБА_6 успадкувала належну останньому 1/4 частину спірної квартири.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 липня 2013 року за позивачем зареєстровано право приватної власності на 2/4 частини вказаної квартири у спільній частковій власності з іншими особами.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 2013 року вбачається, що позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували після смерті ОСОБА_7 кожний по 1/3 частці належної останньому 1/4 частини спірної квартири.

Із копії технічного паспорту на зазначену квартиру вбачається, що загальна площа спірної квартири становить 67,5 кв. м., житлова - 36,8 кв. м, квартира складається з трьох жилих кімнат.

Відповідно до статті 365 ЦК України <nau://ukr/435-15|st365> право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України <nau://ukr/435-15|st365>, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс14, який має враховуватися судами при вирішенні справ відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Як роз'яснено у абз. 4 п. 2, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходи при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи справу, апеляційний суд на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, не дав належної оцінки наявним у справі доказам; зазначивши у своєму рішення, що частки відповідачів у спільній частковій власності є значними та відмовляючи у задоволенні позову щодо обох відповідачів, у той же час, обґрунтував неможливість припинення права власності лише на частку ОСОБА_4, не навівши мотиви відмови у задоволенні позову до ОСОБА_5; обґрунтовуючи неможливість припинення права власності на частку ОСОБА_4, належним чином не мотивував чи завдасть таке припинення власності істотної шкоди відповідачеві та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін