Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/6940/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дмитрюк О.В.
№22-ц/778/3808/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

04.09.2014 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за договором № б/н від 30.05.2007 року станом на 31.07.2014 року у сумі 9 286,83 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 159,92 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 477,89 грн.; заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 2 730,60 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процента складова) - 418,42 грн., від сплати якої на користь Банку у добровільному порядку відповідач ухиляється.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року (а.с.32-33) позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за договором № б/н від 30.05.2007 року у сумі 9 286,83 грн. (заборгованість за кредитом - 2 159,92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 477,89 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 2 730,60 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процента складова) - 418,42 грн.).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2015 року (а.с.58-60) в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку.

Розгляд цієї справи, призначений на 17 вересня 2015 року не відбувся через першу неявку апелянта - відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за договором - адвоката (а.с.39-40) ОСОБА_3 (журнал судового засідання а.с. 92).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року (а.с.93-94) в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного перегляду цієї справи в апеляційному порядку у Банку були витребувані для долучення до матеріалів цієї справи виписка про рух коштів по рахунку відповідача та розрахунок заборгованості з пені та комісії за користування кредитом 2730,60 грн. (із зазначенням конкретних розмірів пені та комісії окремо, а також періоду нарахування останніх).

На виконання цієї ухвали апеляційного суду Банком 09 листопада 2015 року були надані відповідні матеріали (а.с.102-106).

У судове засідання 19 листопада 2015 року у цій справі апелянт - відповідач ОСОБА_2 та представник останньої за договором - адвокат (а.с.39-40) ОСОБА_3 повторно не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

На виконання вимог ст. 77 ЦПК України ОСОБА_2 повідомляла суд першої інстанції про своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (заява про перегляд заочного рішення а.с.63). Проте, поштовий зв'язок України із Кримом на час розгляду цієї справи апеляційним судом відсутній.

Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_2 в Україні є: м. Запоріжжя вул. Магістральна 88/20. Проте, конверт із судовою повісткою на ім'я ОСОБА_2 повторно повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.101).

Однак, при цьому, слід вважати, що апелянт - відповідач ОСОБА_2 та представник останньої за договором - адвокат (а.с.39-40) ОСОБА_3 повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи на дане судове засідання з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.100-101,107), у тому числі представник апелянта - відповідача ОСОБА_3 за допомогою інших засобів зв'язку (мобільного телефону, а.с.107), що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України, а апелянт - відповідач ОСОБА_2 - через свого представника ОСОБА_3, що узгоджується із ст. 76 ч. 5 ЦПК України.

Крім того, підтвердженням тому є заява представника апелянта -відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (а.с.110), яка надійшла на адресу суду через канцелярію 19 листопада 2015 року, та в якій останній просив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні без участі представника апелянта за наявними в матеріалах справи документами.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю апелянта - відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за договором - адвоката (а.с.39-40) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку за довіреністю (а.с.91) Кузьмінова Д.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку до відповідача про стягнення заборгованості за договором у цій справі у повному обсязі (а.с.32-33), керувався ст.ст. 3, 10-11, 88, 208-209, 212, 214-215, 223-228 ЦПК України та виходив з обґрунтованості та доказаності цих позовних вимог Банку.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 травня 2007 року (а.с.9-15) ОСОБА_2 отримала у Банку кредит у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму заборгованості за кредитом.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджено підписом у заяві відповідача (а.с.9).

При укладанні договору, сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, через що станом на 31 липня 2014 року має заборгованість перед Банком в сумі 9286,83 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2159,92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3477,89 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 2730,60 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процента складова) - 418,42 грн.

Викладене підтверджується розрахунком заборгованості Банком станом на 31 липня 2014 року (а.с.5-8)., кредитним договором, анкетою-заявою, умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог Банку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та представник останньої вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повідомлялась судом першої інстанції про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, за останнім відомим Банку та суду першої інстанції у цій справі зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання: АДРЕСА_2 (довідка органу реєстрації а.с. 24).

В силу вимог ст. 77 ЦПК України:

- сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи; у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ч.1);

- сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання; у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч.2).

Проте, конверти на ім'я ОСОБА_2 із судовими повістками повернулися на адресу суду першої інстанції з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.31).

ОСОБА_2 не подавала Банку та суду першої інстанції до ухвалення судом першої інстанції заочного рішення у цій справі заяв-повідомлень про зміну свого місця проживання (фактичного перебування).

Належні докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому, при вищевикладених обставинах судові повістки суду першої інстанції на ім'я ОСОБА_2 вважаються доставленими в силу вимог ст. 77 ч. 2 ЦПК України ОСОБА_2, навіть, якщо остання за адресою: АДРЕСА_2 більше не проживає і не знаходиться.

Крім того, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апелянт - відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.43-46) та в апеляційній скарзі на це рішення (а.с. 62-66) не заявляла про застосування загальної позовної давності, а лише - спеціальної позовної давності щодо неустойки (штрафу, пені) .

Тому, у суду першої та апеляційної інстанцій відсутні правові підстави для застосування загальної позовної давності при вирішенні цієї справи щодо основної суми заборгованості (тіла кредиту, відсотків та комісії) в силу вимог ст. 267 ч.ч. 3,4 ЦПК України.

Таким чином, позов Банку у цій справі щодо стягнення основної суми заборгованості (заборгованості за кредитом - 2 159,92 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 477,89 грн.; заборгованості з комісії за користування кредитом - 2 730,60 грн.) подано до суду в межах строків позовної давності.

Пеня Банком у цій справі за вищезазначеним договором із відповідачем ОСОБА_2 не нараховувалась останній взагалі та складає 00,00 грн. у розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.05.2007 року у сумі заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 2 730,60 грн. (розрахунок Банку а.с.8).

Спеціальна позовна давність також не могла і не може бути застосована судом у цій справі до нарахованих Банком штрафів у цій справі: фіксована частина - 500 грн., процента складова - 418,42 грн. (а.с.8), так як останні нараховані Банком в межах спеціальної позовної давності один раз безпосередньо при подачі до суду вищезазначеного позову Банку до відповідача у цій справі (а.с.1-4).

Крім того, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України (надалі - ВСУ) щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, згідно із правовою позицією ВСУ, викладеною у справі № 6-780 цс 15 від 30.09.2015 року:

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказом, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК України у цій справі, який може бути прийнятий судом апеляційної інстанції у цій справі в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України, є виписка Банку про рух коштів по рахунку у Банку відповідача ОСОБА_2 (а.с.103-106).

Оскільки, мав місце заочний розгляд цієї справи судом першої інстанції та остання була надана Банком апеляційному суду на виконання ухвали останнього у цій справі з метою повного та всебічного апеляційного перегляду цієї справи в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Оскільки, в силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

У тому числі цією випискою Банку про рух коштів по рахунку відповідача ОСОБА_2 (а.с.103-106) підтверджується факт отримання останньою кредитних коштів тощо.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким дав належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 особисто або через представника ОСОБА_3 не зазначила та не надала суду першої та апеляційної інстанцій належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов Банку у цій справі (заява про перегляд заочного рішення у цій справі (а.с.43-49), апеляційна скарга на це рішення (а.с.62-71)) та у спростування фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.75), понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.