У Х В А Л А

27 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Бердянська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Данціг Світлана Яківна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна,

в с т а н о в и л а:

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року та 26 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції від 6 травня 2014 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 26 травня 2015 року залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 256, 257, 261, 267, 1269, 1270 та 1272 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме 256, 257, 261 та 267 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня, 14 та 21 листопада, 5 (справи № 6-21226св12, № 6-25829св12 та № 6-34780св12 справа) та 19 грудня 2012 року, 20 березня, 3 квітня, 10, 17 та 31 липня, 11 вересня, 23 жовтня, 6 листопада 2013 року, 13, 19 та 26 березня, 9 липня, 1 серпня, 26 листопада (справи № 6-29815св14 та № 6-33930св14) 2014 року, 12 березня, 2 та 29 квітня, 24 червня, 8 липня, 5 та 19 серпня, 9 вересня (справи № 6-15427св15 та № 6-23174св15), 7 жовтня (справи № 6-18272св15 та № 6-21125св15) 2015 року, Вищого господарського суду України від 24 листопада 2009 року, 21 липня 2010 року, 3 квітня, 27 листопада, 24 грудня 2012 року, 4 листопада 2013 року, 4 березня, 21 травня, 3 червня, 2 вересня, 1 жовтня, 23 грудня 2014 року, Верховного Суду України від 23 вересня 2009 року, 14 липня, 24 листопада та 6 грудня 2010 року, 2 березня 2011 року, 13 та 27 травня, 2 вересня, 29 жовтня (справи № 6-152цс14 та № 6-169цс14), 19 листопада, 23 грудня 2014 року, 25 березня та 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що вимоги позивача про визнання недійсними договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 10 березня 2006 року, та договору купівлі-продажу цієї ж квартири, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 від 23 березня 2006 року, були такими, що задоволенню не підлягають через неправильний вибір позивачем способу захисту порушеного права, тому в цій частині в позові було відмовлено.

Оскільки позивач не був стороною договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 березня 2006 року, між нею і нинішнім володільцем квартири ОСОБА_8 не виникли зобов'язальні відносини, а існували речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, то і спосіб захисту порушеного права мав бути відповідним - витребування майна: вищевказаної квартири.

Крім того, позивач уперше з позовом до відповідачів та третіх осіб про визнання недійсною довіреності та договорів купівлі-продажу звернулася 13 червня 2008 року та остаточно відновила своє порушене право як спадкоємця на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року, якою рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2011 року було скасоване, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2010 року про задоволення позову ОСОБА_5 залишено без змін.

Далі рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на спірну квартиру після смерті брата ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, після цього за її заявою було проведено державну реєстрацію права власності у відповідній реєстраційній службі.

Лише більше ніж через два роки зі скасуванням у частині рішення Бердянського міськрайонного суду від 20 грудня 2010 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року із зазначенням необхідності захисту порушеного права відповідно до положень статей 330 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843376/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> та 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> з направленням справи на новий розгляд у цій частині, у позивача виникла необхідність пред'явлення позову щодо витребування квартири, що вона і зробила у лютому 2014 року.

Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 вересня 2009 року, 14 липня 2010 року, 2 березня 2011 року, колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 та 21листопада , 5 (справи № 6-21226св12 та № 6-34780св12) та 19 грудня 2012 року, 17 липня, 23 жовтня 2013 року, 19 та 26 березня, 9 липня, 26 листопада (справа № 6-33930св14) 2014 року, 29 квітня, 24 червня, 19 серпня, 9 вересня (справа № 6-15427св15), 7 жовтня (справа № 6-21125св15) 2015 року, Вищого господарського суду України від 24 листопада 2009 року, 24 грудня 2012 року, 4 березня, 2 вересня, 23 грудня 2014 року, що надані заявником як приклади, якими судові рішення скасовані, а справи передані на новий розгляд, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

В ухвалах колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2010 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня, 3 квітня 2013 року, 13 березня, 1 серпня, 26 листопада (справа № 6-29815св14) 2014 року, 12 березня, 2 квітня, 8 липня, 5 серпня, 7 жовтня (справа № 6-18272св15) 2015 року, постанови Вищого господарського суду України від 21 липня 2010 року, 3 квітня 2012 року, 21 травня, 1 жовтня 2014 року, що надані заявником як приклади, інші, ніж в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, предмети спору, зокрема інша правова природа договірних зобов'язань.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня, 5 грудня (справа № 6-25829св12) 2012 року, 31 липня, 11 вересня, 6 листопада 2013 року, постанови Вищого господарського суду України від 27 листопада 2012 року та 4 листопада 2013 року, що надані заявником як приклади, судами установлено, що позивачі пропустили строк позовної давності за відсутності поважних причин.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року, що надана заявником як приклад, спір вирішено однаково із ухвалою, про перегляд якої просить заявник. Так, в ухвалі суду касаційної інстанції від 10 липня 2013 року зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, однак безпідставно відмовив у віндикаційному позові, оскільки спірна квартира вибула із володіння особи не з її волі, а іншим шляхом, тому ця квартира може бути витребувана належним спадкоємцем.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року (справа № 6-23174св15), що надана заявником як приклад, зазначено, що порядок обчислення позовної давності у випадках залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а досягнення особою повноліття не перериває позовну давність.

У постанові Вищого господарського суду України від 3 червня 2014 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що скаржником не доведено обставин, з яких випливало б, що позивач з 2007 року достовірно знав про належність спірного приміщення не Херсонській міській раді, а іншим особам, та про його відчуження.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постановах Верховного Суду України від 2 вересня, 13 травня, 29 жовтня (справа № 6-169цс14), 19 листопада, 23 грудня 2014 року, 25 березня та 1 липня 2015 року, що надані заявником як приклади, інші, ніж в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, предмети спору, зокрема інша правова природа договірних зобов'язань.

У постанові Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що при розгляді вимог про витребування майна в його набувачів мають бути враховані всі умови витребування майна від добросовісного набувача, передбачені статтею 388 ЦК України, та застосовані норми матеріального права щодо строків позовної давності, причин і наслідків його пропуску. Такий правовий висновок Верховного Суду України і був застосований судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в даній справі.

У постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року, що надана заявником як приклад, установлено, що оспорюване рішення міської ради було прийнято 22 серпня 2007 року, а оспорюваний договір купівлі-продажу спірного було укладено 6 березня 2008 року. При цьому позов про визнання зазначених рішення та договору недійсними було подано до суду заступником прокурора м. Києва тільки в жовтні 2012 року, хоча прокуратура була обізнана щодо прийняття оспорюваного рішення ще в 2007 року.

У постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-152цс14), що надана заявником як приклад, зазначено, що, оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року, 2 вересня, 13 та 27 травня, 29 жовтня (справи № 6-152цс14 та № 6-169цс14), 19 листопада, 23 грудня 2014 року, 25 березня та 1 липня 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Бердянська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Данціг Світлана Яківна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук