АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Шкоріної О.І.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про захист честі і гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, в якому просив суд визнати недостовірною та таку, що не відповідає дійсності інформацію, яка міститься у відкритому листі за підписом ОСОБА_6, ОСОБА_4 на ім′я ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» наступного змісту: «20 червня 2014 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_5 організував групу молодих людей з 4 осіб та здійснив розбійний напад на голову садівницького товариства «Дружба» ОСОБА_6 з метою насильницького зобов'язання вчинити протиправні дії на користь ОСОБА_5 У результаті розбійного нападу ОСОБА_6 нанесено тілесні ушкодження та насильницьким методом відібрано мобільний телефон. Неправомірні дії ОСОБА_5 як організатора розбійного нападу...»; «Прокуратурою Вишгородського району відкрито справу відносно ОСОБА_5..»; «22 червня 2014 року ОСОБА_5, перебуваючи на території садівницького товариства погрожував фізичною розправою члену товариства ОСОБА_4 та погрозою завдати матеріальні збитки його майну»;

«ОСОБА_5 .. сам захопив додаткову земельну ділянку НОМЕР_1 та землі загального користування СТ «Дружба», яку протиправно (підробивши документи), незаконно приватизував на себе..». З метою спростування недостовірної інформації просив суд зобов′язати ОСОБА_6, ОСОБА_4 надіслати на адресу ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» копію рішення суду у цій справі та лист із поясненням про те, що вказаним рішення суду визнано недостовірною інформацію, яка міститься у відкритому листі за підписом ОСОБА_6, ОСОБА_4 та інших осіб від 17.09.2014 року на ім′я ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» про вчинені ОСОБА_5 злочини. Також позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь у відшкодування моральної шкоди - 39 030 грн., судовий збір в сумі - 633,90 грн. та витрати на правову домовому в сумі - 1000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що за місцем роботи ОСОБА_5 (надалі по тексту Позивач) до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інституту» ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (надалі по тексту Відповідачі) 28.08.2014 та 17.09.2014 було подано відкритий лист, в яких стосовно позивача було поширено недостовірну інформацію наклепницького характеру, поєднану із обвинуваченням у вчинені тяжкого злочину - розбою. Вказані висловлювання відповідачів у відкритих листах, на думку позивача, є неправдивими, образливими, оскільки принижують його честь і гідність та авторитет серед колег за місцем роботи, звинувачують його фактично у вчиненні кримінального правопорушення, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права із цим позовом. У позові просив визнати викладену у відкритому листі інформацію щодо позивача недостовірною, та її спростувати у визначений у позові спосіб та стягнути моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про захист честі і гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію, поширену у відкритому листі від 17 вересня 2014 року за підписом ОСОБА_6, ОСОБА_4 на ім′я ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» наступного змісту: «20 червня 2014 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_5 організував групу молодих людей з 4 осіб та здійснив розбійний напад на голову садівницького товариства «Дружба» ОСОБА_6 з метою насильницького зобов'язання вчинити протиправні дії на користь ОСОБА_5 У результаті розбійного нападу ОСОБА_6 нанесено тілесні ушкодження та насильницьким методом відібрано мобільний телефон. Неправомірні дії ОСОБА_5 як організатора розбійного нападу...»; «Прокуратурою Вишгородського району відкрито справу відносно ОСОБА_5..»; «22 червня 2014 року ОСОБА_5, перебуваючи на території садівницького товариства погрожував фізичною розправою члену товариства ОСОБА_4 та погрозою завдати матеріальні збитки його майну»;

«ОСОБА_5 .. сам захопив додаткову земельну ділянку НОМЕР_1 та землі загального користування СТ «Дружба», яку протиправно (підробивши документи), незаконно приватизував на себе..».

З метою спростування недостовірної інформації зобов′язано ОСОБА_6, ОСОБА_4 відкликати відкритий лист від 17.09.2014, що був направлений на адресу ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі - 2436 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про захист честі і гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що все написане та підписане радою уповноважених садового товариства «Дружба» у відкритому листі на ім′я ректора КПІ є правдою. Ним представлено дев′ять доказів, які на його думку доказують правдивість тих фактів, які відображені в заяві до правоохоронних органів та у відкритому листі до ректора КПІ. Дані докази підтверджують факт нападу ОСОБА_5 на ОСОБА_6 та факт захвату ОСОБА_5 додатково ділянки НОМЕР_1, однак суд першої інстанції не надав оцінку цим доказам. Що стосується моральної шкоди, то позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому фізичного болю та душевних страждань внаслідок написання відкритого листа. Крім того, вважає, що суд в порушення п. 2 ст. 109 ЦПК України порушив правила підсудності і застосував до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вибіркове правосуддя, оскільки лист підписано радою уповноважених садового товариства «Дружба» в кількості 10 осіб.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, Представник позивача ОСОБА_7 - заперечував. Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явивився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга частковому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідачі у відкритому листі від 17.09.2014 на адресу керівництва - ректора університету та голови профкому за місцем роботи позивача розповсюдили відомості наступного змісту: «20 червня 2014 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_5 організував групу молодих людей з 4 осіб та здійснив розбійний напад на голову садівницького товариства «Дружба» ОСОБА_6 з метою насильницького зобов'язання вчинити протиправні дії на користь ОСОБА_5 У результаті розбійного нападу ОСОБА_6 нанесено тілесні ушкодження та насильницьким методом відібрано мобільний телефон. Неправомірні дії ОСОБА_5 як організатора розбійного нападу...»; «Прокуратурою Вишгородського району відкрито справу відносно ОСОБА_5..»; «22 червня 2014 року ОСОБА_5, перебуваючи на території садівницького товариства погрожував фізичною розправою члену товариства ОСОБА_4 та погрозою завдати матеріальні збитки його майну»; «ОСОБА_5 .. сам захопив додаткову земельну ділянку НОМЕР_1 та землі загального користування СТ «Дружба», яку протиправно (підробивши документи), незаконно приватизував на себе..».

Доказів, які б достовірно стверджували, що ОСОБА_5 вчиняв дії, які викладені у відкритому листі від 17.09.2014 стороною відповідача в судовому засіданні не надано.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію - частина 4 статі 277 ЦК України.

Встановивши під час розгляду справи факт поширення стосовно позивача інформації, у якій його фактично звинувачують у вчинення злочинів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачами стосовно позивача поширена інформація, яка за своїм змістом є недостовірною.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із положення статті 62 Конституції України, де зазначено про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Доказів ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у листі від 17.09.2014 відповідачами не надано, а звернення до міліції, прокуратури, свідчення свідків, висновки судово-медичної експертизи, виклик швидкої допомоги, розслідування кримінального провадження не свідчать про доведення вини позивача у вчиненні злочинів.

Надане відповідачами рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21.01.2015 на підтвердження незаконності дій позивача по захопленню земельних ділянок № 58 та 74 в СТ «Дружба», про що стверджували у своєму листі відповідачі від 17.09.2014, обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки вказане рішення, яким визнано недійсним державний акт на земельну ділянку НОМЕР_1 в СТ «Дружба» на ім′я ОСОБА_5 не містить відмітки про набрання законної сили, та було ухвалено лише через 4 місяці після оскаржуваного листа відповідачів, тобто на час викладення інформації даних про незаконність отримання позивачем вказаної земельної ділянки не було.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що поширена відповідачами інформація стосовно ОСОБА_5 без належного закріплення в рамках кримінального процесуального та цивільного законодавства є порушенням особистих немайнових прав позивача, а саме мати репутацію особи, що не вчиняла протиправних дій та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права, які законодавчо обмежуються в зв'язку з притягненням до юридичної відповідальності.

Визначаючи спосіб захисту порушеного особистого немайнового права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що способом спростування поширеної відповідачем інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача ОСОБА_5 є зобов'язання відповідачів відкликати відкритий лист від 17.09.2014, що був направлений на адресу ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим в судовому засіданні доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про те, що суд в порушення п. 2 ст. 109 ЦПК України порушив правила підсудності і застосував до відповідачів вибіркове правосуддя, оскільки лист підписано радою уповноважених садового товариства «Дружба» в кількості 10 осіб є безпідставними, оскільки із змісту відкритого листа саме відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_6 обвинувачують ОСОБА_5 у злочинних діяннях, вчинених відносно них, як фізичних осіб. Їх дії не пов′язані з виконанням службових або посадових обов′язків, вказані особи діють особисто, а тому є належними відповідача у справі. Оскільки один із відповідачів - ОСОБА_6 зареєстрований в Шевченківському районі м. Києва, тому справу розглянуто належним судом.

Інші доводи скарги щодо представлення доказів, які на його думку, доказують правдивість тих фактів, які відображені в заяві до правоохоронних органах та у відкритому листі до ректора КПІ були предметом дослідження, судом першої інстанції надана належна оцінка усім доказам наявним в матеріалах справи.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного:

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Установивши порушення особистих немайнових прав позивача та наявність підстав для покладення на відповідачів відповідальності за завдану позивачеві моральну шкоду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосовування до відповідачів відповідальність, що передбачена статтею 23 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 2436 грн., а саме в розмірі - двох мінімальних заробітних плат станом на час винесення судового рішення (1218 грн. х 2), оскільки суд в повній мірі не врахував положення статті 23 ЦК України та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»

З урахуванням тривалості і характеру моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності та співмірності розміру грошового відшкодування із заподіяною шкодою, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно визначити в сумі 400 (чотириста) 00 грн., яка підлягає стягненню з кожного із відповідачів по 200 (двісті) 00 грн. на користь позивача. Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди слід змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 2 436,00 грн. до 400,00 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року в частині солідарного стягнення із ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 2 436,00 грн. до 400,00 грн. та стягнути на користь ОСОБА_5 із ОСОБА_6, ОСОБА_4 з кожного по 200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: