АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 8413 /2015 Головуючий у І інстанції Камбулов Д.Г.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання покупцем на 1/3 частину квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири стосовно покупця частково недійсним та визнання її покупцем 1/3 частини квартири.

Посилаючись на те, що з 1994 року вона виїхала до Греції на роботу, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, а в 2000 року до Греції виїхав її син ОСОБА_3, де і познайомився з ОСОБА_2 .

Зазначала, що 27 квітня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Перебуваючи в Греції вона з відповідачами домовилася про придбання кожному із них у рівних частках однокімнатну квартиру в м. Києві, після чого останні виїхали до м. Києва.

У 2009 році вона направила подружжю кошти на придбання її частки в квартирі у сумі 6080 євро і за її кошти та кошти подружжя була придбана квартира АДРЕСА_1.

Однак, у листопаді 2014 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 подала до суду позов про розлучення та поділ майна подружжя , у зв'язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року та від 29.01.2015 року шлюб розірвано та задоволено позов про поділ спільного сумісного майна подружжя і визнано за кожним із них права власності на Ѕ частині цієї квартири.

За даних обставин їй стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири був укладений всупереч її волі та шляхом обману , оскільки не зазначено її стороною в ньому і вона не є співвласником квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати договір купівлі-продажу квартири від 16 березня 2009 року , посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. за реєстровим № 4-623 в частині , що стосується покупця ОСОБА_3 частково недійсним та визнати її покупцем на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 і визнати за неї право власності на 1/3 частину квартири, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання позивача покупцем на 1/3 частину квартири відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 230 ЦК України , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей : ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року. ОСОБА_1 є рідною матір'ю ОСОБА_3

На підставі договору купівлі - продажу квартири серії ВМС№ 386220 від 16 березня 2009 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на праві власності за реєстровим № 8491 від 25 березня 20019 року, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. , зареєстроване у реєстрі за № 4-623( а.с . 13).

За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 14 000 грн., які сплачені продавцю під час підписання цього договору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 30,50 кв. м., у тому числі житловою площею 14,90 кв. м.; холодильник "Korting" модель KRF424W; автомобіль марки Renault, модель Logan, рік випуску - 2010, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, тип - універсал легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 30,50 кв. м., у тому числі житловою площею 14,90 кв. м..

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 30,50 кв. м., у тому числі житловою площею 14,90 кв. м.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на 1/ 2 частину холодильника Korting" модель KRF424W.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, право власності на 1/ 2 частину холодильника Korting" модель KRF424W.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на 1/ 2 автомобіля марки Renault, модель Logan, рік випуску - 2010, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, тип - універсал легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 автомобіля марки Renault, модель Logan, рік випуску - 2010, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, тип - універсал легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вирішено питання судових витрат.( а.с. 39-42).

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказується при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини.

Позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири з підстав передбачених ст. 230 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 230 ЦК України під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Виходячи з наведеного, суд зобов'язаний установити умисел у діях однієї зі сторін правочину, які є підставою до висновку, що договір укладено внаслідок обману.

Разом з тим , позивач не була учасником оспорюваного договору, а тому відсутні підстави до визнання договору недійсним .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що між нею та відповідачами була усна домовленість про придбання зазначеної квартири в рівних частках і кожному із них буде належати 1/3 частка в цій квартирі , у зв'язку з чим вона надіслала на ім'я відповідача ОСОБА_2.6 080 євро на придбання належної їй частки в квартирі.

Проте остання заперечувала ту обставину, що між сторонами була домовленість про придбання у спільну часткову власність , квартири АДРЕСА_1 та що надіслані позивачем кошти передбачалися на придбання квартири і стверджувала , що ці кошти були на придбання меблів та інших речей.

В той же час , позивач не надала належних та допустимих доказів в підтвердження зазначених обставин, тобто , наявність письмової угоди сторін щодо створення спільної часткової власності і що саме на ці цілі позивач надсилала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6 080 євро.

При цьому суд правильно не взяв до уваги пояснення свідків, оскільки вони не є такими доказами.

Відмовляючи у задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд дійшов правильного висновку, що оскільки квартира придбана сторонами під час шлюбу то відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісної власністю подружжя, оскільки доказів на спростування цього суду не надано.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вона по системі Western Union переказала кошти у сумі 6080 євро на купівлю квартири, не може бути взято судом до уваги, оскільки відсутні докази які б вказували на те, що ці кошти були переказані саме для купівлі цієї квартири.

Судом з'ясовані обставини , які мають значення для правильного вирішення справи, а тому посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи є необґрунтованим.

За таких обставин, відсутні підстави до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: