Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/383/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С.Г.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради про визнання незаконним акту медичного огляду, третя особа гаражний кооператив Простір

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 01.06.2010 року він працював на посаді охоронника в гаражному кооперативі Простір. Наказом №49 від 23.10.2013 року його було звільнено з роботи за п.7 ст.40 КЗпП України на підставі виписки з амбулаторної карти №350 від 23.10.2013 року за вживання спиртових напоїв. Посилаючись на те, що 23.10.2013 року спиртних напоїв він не вживав, а результати медичного дослідження про стан його спяніння отримані лише за допомогою алкотестера і ніяких інших аналізів на встановлення стану сп'яніння не проводилося, комісією з контролю за медичними оглядами на стан спяніння вказаний діагноз визнано необгрунтованим, просив визнати незаконним та скасувати висновок з акту огляду №350 від 23.10.2013 року яким встановлено стан алкогольного спяніння.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги лист Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради №80 від 19.01.2015 року, з якого вбачається, що комісією з контролю за медичними оглядами на стан спяніння діагноз встановлений в довідці №350 від 23.10.2013 року визнано необгрунтованим. Зазначає, що в порушення Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 9.09.2009 року, під час проведення медичного обстеження відповідачем не були відібрані зразки біологічного середовища, однак відповідач, в порушення положень Інструкції, без результатів лабораторних досліджень, установив діагноз і вніс його в акт медичного огляду.

Розглянувши справу в межах доводів, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не підлягають захисту у обраний ним спосіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 з 01.06.2010 року працював охоронником в гаражному кооперативі Простір. Наказом №49 від 23.10.2013 року його було звільнено з роботи за п.7 ст. 40 КЗпП України за розпиття спиртних напоїв та знаходження на чергуванні 23.10.2013 року в нетверезому стані /а.с.39/.

З медичної карти №350 амбулаторного хворого Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради ОСОБА_1 вбачається, що 23.10.2013 року о 19.50год. черговим лікарем облнаркодиспансеру за заявою голови правління гаражного кооперативу „Простір ОСОБА_2 проведено медичний огляд на стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 та встановлено, що він перебував у стані алкогольного спяніння /а.с.6,7/.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Сама по собі виписка із медичної карти, про визнання якої недійсною заявлені вимоги, не породжує для позивача будь-яких прав чи обов'язків і не стосується визнання або заперечень прав позивача.

Зазначений медичний документ може бути доказом на підтвердження перебування особи у стані алкогольного сп'яніння та прийняття певних рішень, у тому числі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з його перебуванням на робочому місці в нетверезому стані.

За поясненнями позивача медична виписка була використана при звільненні його з роботи, а також як доказ при вирішенні спору про поновлення його на роботі. Вказані обставини підтверджуються заявою голови гаражного кооперативу „Простір /а.с.10-11/.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів передбачено, що нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд повинен дати відповідну оцінку.

А тому висновки суду першої інстанції про те, що доводи на спростування медичного висновку підлягали поданню і перевірці при розгляді справи за позовом про поновлення на роботі, є обгрунтованими. Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорення таких доказів, що подані на підтвердження обставин, шляхом звернення до суду з окремим позовом цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

В апеляційній скарзі позивач не наводить будь-яких заперечень щодо висновків суду першої інстанції з підстав належності способу захисту свого права.

Доводи в апеляційній скарзі про порушення відповідачем при складанні медичного висновку Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 9.09.2009 року, є безпідставними, оскільки положення зазначеної Інструкції спірних правовідносин не регулюють та не можуть бути застосовані за аналогією при вирішенні цієї справи.

Посилання на те, що листом Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради №80 від 19.01.2015 року позивача повідомлено про те, що комісією з контролю за медичними оглядами на стан спяніння діагноз встановлений йому 23.10.2013 року визнано необгрунтованим спростовується листом головного лікаря цього диспансеру №540 від 10.03.2015 року, у якому розяснено, що діагноз „алкогольне спяніння визнано необгрунтованим лише з підстав неповноти описання лікарем клінічних симптомів алкогольного спяніння, що не виключає наявність у останнього стану алкогольного спяніння на момент його огляду.

Як наведені так і інші доводи в апеляційній скарзі, зводяться до оцінки обставин перебування чи неперебування позивача у стані алкогольного спяніння на його робочому місці 23.10.2013 року, проте вони не мають визначального характеру у цій справі, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту свого права.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді