АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотов Є.В., Шахова О.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача Цегульська М.О.

представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року було відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про її скасування вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме при вирішенні питання щодо підсудності справи позивачем помилково визначена виключна підсудність даної справи.

Апелянт у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу.

Представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб які з'явилися у судове зсідання, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, у серпні 2015 року ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» звернулося до Дніпровського районного суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказував на те, що позовна заява подана та оформлена в порядку визначеному ст. ст. 119 -120 ЦПК України. Підстави для повернення заяви або відмови у відкритті провадження передбачені ст. 121, ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відсутні. Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що спір підсудний саме Дніпровському районному суду м. Києва.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт вказувала на те, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: 01015, АДРЕСА_1. Таким чином, відповідно до положень ЦПК України, позов повинен був бути поданий позивачем до Печерського районного суду міста Києва, за територіальної підсудності до якої відноситься вказана вище адреса. При цьому, хоча апелянту належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2, однак до даного спору не може застосовуватися виключна підсудність щодо спорів по нерухомому майну, встановлена ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач звертаючись до суду ставив питання щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_5 як власника квартири АДРЕСА_3 що розташована в Дніпровського району м. Києва ( свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 21 червня 2010 року)

У відповідності до ч. 1 ст. 114 ЦПК України та положень Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 правила виключної підсудності визначені ч. 1 ст. 114 ЦПК застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна і стосується позовів щодо : будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно ( земельні ділянки, будинки, квартири розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення). А саме: права власності на таке майно: про право володіння користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном ( визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо.

Наявність рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року ( на яке посилається апелянт у своїй скарзі) не є доказом щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності при вирішенні питання щодо відкриття провадження.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: