Справа № 2/489/2461/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії.

Позивач вказує на те, що 21 травня 2008 року між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір за яким він отримав кредит на споживчі цілі.

З метою забезпечення виконання його зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між Банком та акціонерним товариством закритого типу «Єкспониколаев» 23.05.2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель передав в іпотеку Банку нежитлові приміщення виставочного центру.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором укладеним між ним і ПАТ «Кредитпромбанк» було звернуто стягнення на предмет іпотеки. 8 липня 2013 року проведено прилюдні торги з реалізації іпотечного нерухомого майна на суму 8801000 грн.. Проте, вказана сума не була направлена відповідачем на погашення його зобовязання за кредитним договором від 21.05.2008 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким продавець ПАТ «Кредитпромбанк» відступило покупцю ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором, укладеним між ним і ПАТ «Кредитпромбанк» 21.05.2008 року.

Посилаючись на те, що укладеним договором купівлі-продажу прав вимоги порушені його права, оскільки відповідачем відступлено право вимоги за кредитним договором від 21.05.2008 року без врахування коштів, отриманих від продажу нерухомого майна з прилюдних торгів, та, уточнивши свої вимоги, позивач просив суд визнати недійсним п.2.1 договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», зобовязати відповідача виручені кошти з прилюдних торгів по реалізації іпотечного майна в сумі 8801000 грн. направити на погашення кредитного зобовязання за кредитним договором.

Ухвалою суду від 13.10.2015 року в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору до участі у справі було залучено ПАТ «Дельта Банк».

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили про його задоволення.

Представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні заперечувала проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №01.1/099/08-Z, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 15000000 грн. строком до 20 травня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між Банком та акціонерним товариством закритого типу «Єкспониколаев» 23.05.2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель передав в іпотеку Банку нерухоме майно.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників по кредитним договорах, в тому числі й за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ «Кредитпромбанк» 21.05.2008 року.

Згідно положень ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-119цс14 та № 6-110 цс14.

Відповідно до частин першої та четвертої ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим позивачем не доведено, що вчиненням оспорюваного ним правочину, стороною якого він не є, порушено його права та законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Обраний позивачем спосіб захисту його прав - зобовязання відповідача направити виручені кошти з проведених прилюдних торгів на погашення зобовязання за кредитним договором чинним законодавством не передбачений.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії з вказаних вище підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Спінчевська