Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1041/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В.
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Кочетова Л.Г., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщин. В обґрунтування позову зазначала, що з 12.07.1975 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, з яким вони проживали у житловому будинку чоловіка по вул.Червоноармійській, тепер вулиця Пашкевича, 9, в м. Баранівка Житомирської області, розташованому на земельній ділянці площею 0,0780 га, яка виділялася для будівництва і обслуговування житлового будинку. В звязку з тим, що вони з чоловіком мали похилий вік і потребували стороннього догляду та допомоги, доглядати їх погодилася її сестра відповідачка ОСОБА_2, з умовою, що житловий будинок залишиться їй у власність. А тому, 01.04.2011 року її чоловік ОСОБА_3 склав заповіт на користь її сестри ОСОБА_2, а вона після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, в свою чергу 10.01.2012 року відмовилася від прийняття спадщини, на обовязкову частку якої вона мала право, подавши про це заяву до нотаріальної контори. Після цього ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: м. Баранівка, вул.Пашкевича,7, Житомирської області, та на земельну ділянку загальною площею 0,0780 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а у серпні 2013 року ОСОБА_2 поїхала проживати до Російської Федерації, залишивши її одну без догляду та без прав на житловий будинок. 21.10.2013 року вона вже зверталася до суду із позовною заявою про визнання заповіту ОСОБА_3 від 01.04.2011 року нікчемним, визнання її відмови від спадщини недійсною та застосування правових наслідків нікчемності заповіту шляхом визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року, та визнання за нею, як спадкоємцем першої черги за законом, права власності на вищевказаний житловий будинок, але суд першої інстанції, суди апеляційної та касаційної інстанцій її позовні вимоги залишили без задоволення, хоча ОСОБА_2 підтверджувала ту обставину, що визнає за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. Враховуючи те, що вона фактично залишилася без належного догляду та без житла, просила визнати житловий будинок №9 по вул.Пашкевича в м. Баранівка та надвірні будівлі, огорожу та земельну ділянку площею 0,0780 га спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель, огорожі та 1/2 частину земельної ділянки, в звязку з чим, визнати частково недійсними, а саме в 1/2 частині свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року з подальшим внесенням змін до Державного реєстру щодо права власності ОСОБА_2 на це майно.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції та таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 12 липня 1975 року.

Право власності на жилий будинок по вул. Пашкевича (Червоноармійська), 7 в м. Баранівка та земельну ділянку розміром 0,0780 га по вул. Червоноармійська, 7 в м. Баранівка після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом перейшло до ОСОБА_2

Суд першої інстанції правильно вважав, що технічна документація на спірний будинок за 1960 рік та 2010 рік, яку надала позивачка на підтвердження позовних вимог і те, що ОСОБА_2 не змінить свою позицію та підтвердить, що ОСОБА_1 має право на 1/2 частину будинку та на 1/2 частину земельної ділянки не є достатніми доками, які підтверджують той факт, що спірне майно істотно збільшилося у своїй цінності в наслідок трудових та грошових затрат подружжя Диняк.

З огляду на викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволені позову, оскільки, позивачем не надано належних і допустимих доказів на його підтвердження.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді