АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9419/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Новак А.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Мотивує свої позовні вимоги тим, що 24 травня 2007 року між нею та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 07/Ж/13-К, відповідно до умов якого їй було надано 23750 доларів США кредиту зі сплатою 12.5% річних на строк до 23.05.2022 року.

Позивач вважає, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства, містить неправдиві та дискримінаційні умови.

Зокрема позивач зазначив, що при укладенні кредитного договору йому не було письмово повідомлено інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та інше.

Також, позивач зазначає, що умови договору є несправедливими, оскільки такі умови є корисними виключно для відповідача, а тому всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, який в конкретному випадку є позивачем.

Також позивач вказує, що норми договору не передбачають про попередження споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, а також відповідач не надав інформацію до методики, яка використовується ним для визначення валютного курсу.

З посиланням на зазначені обґрунтування позову позивач вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з посиланням на ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно не прийнято до уваги твердження позивача про те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки після його підписання підвищився курс іноземної валюти по відношенню до національної валюти, що призвело до збільшення суми боргу та, як наслідок погіршення його фінансового становища, оскільки в даному випадку, надаючи оцінку доводам позивача, суд вважає, що позивач перед укладенням договору кредиту оцінював(повинен був оцінити) можливі валютні ризики і мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів іноземних валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач мав можливість отримання кредиту в національній валюті, однак самостійно, на власний розсуд прийняв рішення про отримання кредиту саме в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Також суд вірно виходив з того, що позивачем не доведено факту не повідомлення його при укладенні договору про умови кредитування, сплати відсотків та інші істотні умови договору працівниками банку.

Крім того, істотні умови договору кредиту визначені відповідними пунктами кредитного договору № 07/Ж/13-К від 24.05.2007 року, кожен аркуш якого позивачем підписаний особисто, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що під час укладення договору волевиявлення позивачки було вільним і відповідало їївнутрішній волі.

З підстав наведеного, суд дійшов вірного висновку про безпідставність вимог позивача з посиланням на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, оскільки, вказаний договір містить предмет договору, суму кредиту, строк і порядок повернення кредиту, розмір процентів, строк дії договору, загальний розпис загальної вартості кредиту, договір підписаний належними сторонами.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи позивача та аналіз кредитного договору не свідчать про те, що наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання положень такого договору недійсним.

Посилання позивача на те, що в Договорі кредиту не було зазначено інформації, зокрема, про детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, не відповідає дійсності.

Оскільки у п. 1.1. Договору кредиту передбачено погашення кредиту щомісячно десятого числа кожного місяця згідно графіку в розмірі 132,00 долара США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 23.05.2022 року. Нарахування процентів відповідно до п.2.4 Договору кредиту здійснюється у валюті кредиту в останній робочій день місяця. Інші виплати при отриманні кредиту також були доведені до позивача заздалегідь. В запиті на отримання кредиту від 15.05.2007 року позивачу письмово доведена інформація про необхідність сплати нею комісії за видачу готівки в розмірі 0,99 відсотків у доларах США, та 0,99 відсотків комісія за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку. Запит особисто підписаний позивачем без будь яких заперечень.

Також ці обов'язкові платежі занесені до умов Кредитного договору(п.п.3.3.14 та 3.3.15 Договору кредиту), та прийняті позивачем без заперечень при посвідченні даного договору, про що свідчить підпис позивача на Договорі кредиту. Нараховані комісії та їх сплата обговорювалися заздалегідь, не мали зауважень зі сторони позивача, мали разовий характер, та ні як не впливали на відсоткову ставку по кредиту, яка нараховується окремо, на залишок суми кредиту за певний проміжок часу.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення які виходять з Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» не можуть братися до уваги, так як дана Постанова була затверджена 10.05.2007 року, п.4 якої зазначено, що вона набирає чинності через 10 днів після державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. В Міністерстві юстиції України Постанова була зареєстрована 25.05.2007 року за №541/13808, відповідно вступила в дію з 04.06.2007 року. Кредит був наданий позичальнику 24.05.2007 року, ще до реєстрації її в Міністерстві юстиції України, тобто до моменту вступу в силу Правил надання Банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Таким чином, Договір кредиту відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим нормативним актам, які діяли на момент укладення цього Договору кредиту між позивачем та відповідачем.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач згідно ст. 1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, але оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті долари США.

Також слід зазначити, що з 2007 року з моменту отримання кредиту та по 2013 рік позивач сплачувала заборгованість за кредитним договором в доларах США не маючи ніяких заперечень щодо валюти кредиту та сумнівів щодо законності надання кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: