Справа № 185/4298/15-ц
Провадження № 2/185/2613/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна в натурі шляхом компенсації їх вартості, припинення права власності на частку майна

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом про виділ частки із спільного майна в натурі шляхом компенсації їх вартості, в якому просив суд стягнути з нього на користь відповідача в рахунок компенсації 2/9 часток домоволодіння № 24 по провулку Горького с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області 50000.00 грн., припинити право власності відповідача на 2/9 частини зазначеного домоволодіння, визнати за ним право власності на цілу частину цього домоволодіння та стягнути з відповідача понесені ним по справі судові витрати.

Після проведення по справі судово-будівельної експертизи позивач уточнив свої позовні вимоги, просив суд припинити право власності відповідача на 2/9 частини домоволодіння № 24 по провулку Горького с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, визнати за ним право власності на цілу частину цього домоволодіння, передати відповідачу в якості компенсації його частки у цьому домоволодіння кошти в сумі 42210.89 грн., які були внесені ним на депозитний рахунок ТУ ДСА України: р/р 6709, банк ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області, МФО 805012, , стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в розмірі 4800.00 грн.

В своїй позовній заяві позивач послався на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого йому 22.04.1998 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, він є власником 7/9 частин домоволодіння № 24, розташованого по провулку Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області. Інші 2/9 частин вказаного домоволодіння належали його матері ОСОБА_5, яка померла 20.07.2014 року, та після смерті якої ці 2/9 частки перейшли у спадок відповідачу.

Позивач разом зі своєю дружиною зареєстрований у спірному домоволодінні і проживають в ньому, утримують це домоволодіння, іншого житла не мають. Відповідач зареєстрований та має інше місце проживання, спірним домоволодінням не користується.

Між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, що робить неможливим спільне володіння та користування ним. У звязку з цим, керуючись нормами ст. 365 ЦК України, яка передбачає можливість припинення за рішенням суду права власності на частку у спільному майні, яка є незначною, та не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне користування є неможливим та таке припинення не спричинить істотної шкоди інтересам співвласника та членів його родини, просить припинити право власності відповідача на 2/9 частини спірного володіння, визнати за ним право власності на цілу частину спірного домоволодіння, передати в якості компенсації відповідачу кошти в сумі 42210.89 грн., стягнути з відповідача всі судові витрати по справі.

В судове засідання зявився позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення, що між ним з відповідачем склалися неприязні стосунки, які перешкоджають подальшому спільному користуванню спірним домоволодінням, просив позов задовольнити.

Представник позивача підтримав думку позивача, зазначив, що в спірному домоволодінні проживає позивач разом із своєю дружиною, які користуються ним і утримують його. Між сторонами склалися неприязні стосунки, що не дозволяють в подальшому разом користуватися цим домоволодінням. Крім того, частка відповідача у спірному домоволодінні є незначною, оскільки складає 2/9 частини, це домоволодіння є неподільним, що встановлено висновком проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи, припинення права власності на цю частку не спричинить істотної шкоди інтересам відповідача та членів його сімї, оскільки останній зареєстрований та тривалий час проживає в квартирі своєї дружини АДРЕСА_1, тобто він забезпечений іншим житлом. З огляду на ці обставини представник позивача вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні та пояснив, що вже тривалий час, а саме з 1998 року користується разом з позивачам спірним домоволодінням, займаючи літню кухню домоволодіння, яка складається з кімнати, коридору, комори, має пічне опалення, а також іншими господарськими спорудами. 2/9 частини, які належать йому у спірному домоволодінні, вважає значними з огляду на їх важливість для його інтересів та інтересів членів його сімї, вартість та розташування обєкту нерухомості. У нього відсутня будь-яка неприязнь до позивача, яка б заважала разом користуватися спірним домоволодінням, в цьому домоволодінні знаходяться його речі. Він займає та користується земельною ділянкою, на якій знаходиться спірне домоволодіння, для ведення особистого селянського господарства, що підтримує його сімю. У власності відповідача відсутнє будь-яке інше житлове приміщення. У звязку з зазначеними обставинами вважає, що позов позивача не підлягає задоволенню в повному обсязі і категорично заперечував проти отримання компенсації за свою частку у спільному майні.

Представник відповідача думку відповідача підтримав, зазначивши, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на норми ст. 365 ЦК України, яка встановлює чотири складових для припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою співвласників, а саме частка повинна бути незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Натомість, враховуючи загальну та житлову площу житлового будинку спірного домоволодіння не вважає частку позивача незначною. Крім того, між сторонами вже тривалий час установлений порядок користування цим домоволодінням. Відповідач не має неприязні до позивача і не вважає подальше спільне користування неможливим, така неможливість штучно створюється позивачем і є надуманою обставиною. Припинення права власності на 2/9 частки у спірному домоволодінні спричинить істотної шкоди інтересам відповідача і членам його сімї, оскільки відповідач не має на праві власності будь-якого іншого житла, і, крім того, на земельній ділянці відповідач вирощує овочі та фрукти для своєї сімї, що є суттєвою допомогою для нього та членів його сімї. З огляду на ці обставини представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, аналізуючи їх у всій сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.04.1998 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, спадкова справа № 78, зареєстровано в реєстрі за № 473 (а.с.5), позивачу належить право власності на 7/9 частин жилого будинку - А-цегляного, жилою площею 41,1 кв.м., з надвірними будівлями: сарай Б- цегляний, літня кухня-Г-саманна, обкладена, вбиральня-Д-деревяна, навіс-Е-деревяний, огорожа-1-4-деревяна, колодязь-К-бетонний, що знаходиться в с. Богуслав, вул. Горького, 24 Павлоградського району Дніпропетровської області, розташованого на присадибній ділянці присадибних земель Богуславської сільської Ради. Відповідно до інформаційної довідки, наданої з Державного реєстру речових прав (а.с.93) у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація щодо реєстрації за позивачем прав власності на нерухоме майно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Павлоградської держнотконтори ОСОБА_8 19.03.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 485 (а.с. 27), відповідачу належать 2/9 частки житлового будинку № 24, розташованого на земельній ділянці Богуславської сільської ради (кадастровий номер відсутній) про пров. Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, який за планом земельної ділянки позначено літерою «А, а» - житловий будинок з сіньми, цегла, житловою площею 41, 1 кв.м., загальною площею 79, 7 кв. м., з господарчими будівлями і спорудами, позначеними за планом земельної ділянки наступними літерами: Б літня кухня, В гараж, Г літня кухня, г приб. до літ. кухні, Д убиральня, Е навіс, Ж убиральня, З сарай, К колодязь, пдВ погріб, № 1-4 огорожа, № 5 колонка питна, № 6 яма вигрібна, № 7 яма вигрібна. Відповідно до інформаційної довідки, наданої з Державного реєстру речових прав (а.с.89-92) у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначене нерухоме майно зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до довідки, виданої Богуславської сільською радою 03.04.2015 р. № 625 (а.с.6) за адресою: с. Богуслав, пров. Горького, 24 зареєстровані ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_9.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 30.08.2015 р. (а.с.40-71) дійсна ринкова вартість домоволодіння, розташованого по провулку Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, з урахуванням його місцеположення й забезпеченості інженерними мережами, на дату складання висновку, на 30 серпня 2015 року, становить 189949, 00 грн. без урахування ПДВ. Дійсна ринкова вартість 2/9 частин зазначеного домоволодіння на дату складення висновку, на 30 серпня 2015 року, становить 42210, 89 грн., загальна площа вищевказаного житлового будинку не дозволяє виділити з нього 2/9 частини в натурі, з обладнанням окремого входу/виходу. У звязку з тим, що розділити домоволодіння № 24 по провулку Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області в натурі на 7/9 та 2/9 частини із виділенням 2/9 частини в натурі з влаштуванням окремого входу/виходу неможливо, варіанти поділу не розроблялися.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.06.1998 року державним нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори, спадкова справа № 293, зареєстрованого в реєстрі за № 2-526 (а.с.81) квартира АДРЕСА_2, де зареєстрований та проживає відповідач, належить на праві власності ОСОБА_10.

Згідно договору дарування квартири від 25.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округа ОСОБА_11І, зареєстрованого в реєстрі за № 4328 (а.с.82) відповідач, ОСОБА_10, ОСОБА_12 подарували, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14, та ОСОБА_15 прийняли у дар квартиру АДРЕСА_3.

Таким чином, у відповідача відсутнє будь-яке інше житлове приміщення, крім спірного домоволодіння, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Суд дійшов висновку, що припинення права власності відповідача на 2/7 частин спірного домоволодіння завдасть йому істотної шкоди, оскільки будь-якого іншого житла, яке належить йому на праві власності, він не має.

Посилання позивача на те, що відповідач не зареєстрований у спірному домоволодінні не заслуговують на увагу, оскільки порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не було надано суду належних доказів, що частка відповідача у спільному майні, є незначно, а тому ця підстава вважається судом недоведеною.

На підставі зазначеного вище, суд вважає, що зібрані у справі докази у своїй сукупності та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна в натурі шляхом компенсації їх вартості, припинення права власності на частку майна - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_16