У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мартинюка В.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про припинення права власності внаслідок знищення майна, усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила припинити право власності останньої на житловий будинок загальною площею 48,9 кв.м, побудований у 1952 році, який знаходився за адресою: АДРЕСА_1, та право власності на який вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13 лютого 2008 року між нею та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, у зв'язку із знищенням майна.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року, позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_7 на будинок площею 48,9 м. кв., 1952 року забудови, що знаходився по АДРЕСА_1 у зв'язку із знищенням майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент відчуження відповідачем спірної земельної ділянки позивачу, така була вільна від споруд та забудов, а відповідач до реєстраційної служби з заявою про припинення права власності на житловий будинок, внаслідок його знищення не зверталась, що порушує право позивача на державну реєстрацію на новозбудований житловий будинок за спірною адресою.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 13 лютого 2008 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,9 кв.м, розташований на земельній ділянці Державного Фонду (а.с. 19). В подальшому на дану земельну ділянку ОСОБА_7 було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 6).

23 червня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0692 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Зазначена земельна ділянка належить позивачу на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 11 вересня 2009 НОМЕР_1 ( а.с. 6, на звороті), про що наявний запис в Поземельній книзі від 18 вересня 2009 року за реєстровим № 37001.

Позивачем на спірній земельній ділянці побудований індивідуальний житловий будинок загальною площею 194,1 кв.м, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 04 листопада 2013 року ТО «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» (а.с. 13-18).

Відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ПТ31, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області від 25 листопада 2013 року, закінчений будівництвом об'єкт слід вважати готовим до експлуатації (а.с. 65-70).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ Поркіною Л.О. прийнято рішення від 11 лютого 2014 року №10809969 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_6 (а.с. 20). Зі змісту рішення вбачається, що станом на 28 грудня 2012 року за вказаною адресою, згідно інформації з КП «МБТІ», вже зареєстровано право власності на житловий будинок, 1952 року забудови, загальною площею 48,9 м кв. за гр. ОСОБА_7

Згідно висновку про вартість земельної ділянки від 11 червня 2009 року, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 692 м,2 - вільна від забудови (а.с. 12).

Відповідно до листа Автозаводської районної ради від 28 лютого 2014 року скласти акт про ветхість та аварійність будинку, що зареєстрований за ОСОБА_7, та його знищення внаслідок вказаних факторів неможливо, оскільки на момент складання відповіді будинку не існує (а.с. 21).

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна.

Відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України не вірно визначився з природою спірних правовідносин, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, не перевірив чи був знищений спірний будинок, 1952 року побудови, який належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_7 та її чоловікові ОСОБА_13 відповідно до положень ст. 60 СК України на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки, чи був переобладнаний (реконструйований) у новозбудований будинок, загальною площею 194,1 кв.м. Крім того, суд першої інстанції не перевірив чим саме порушується право позивача відносно зареєстрованого права власності відповідача та її чоловіка на житловий будинок, 1952 року будівництва, оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що у позивача спір виник з питання реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомості, а не права власності на будинок належний відповідачу.

Водночас, суд першої інстанції зазначивши, що відповідач ОСОБА_7 з заявою про припинення власності в зв'язку із знищенням майна у встановленому законом порядку відповідно до положень ст. 349 ЦК України не зверталась, залишив поза увагою, що таких даних матеріали справи не містять, та вирішення спору щодо припинення права власності на знищене майно за позовом третіх осіб відносно спірного майна крім власника не допускається.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним у справі рішенню Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2013 року (а.с. 8-9) та ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2013 року (а.с. 10-11), якою вказане рішення залишено без змін, та зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_13 звертався до суду з позовом за захистом свого порушеного права, зазначаючи про перебування із відповідачем ОСОБА_7 у шлюбі та набуття у власність житлового будинку, 1952 року будівництва в контексті ст. 60 СК України. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції фактично вирішив питання про права і обов'язки ОСОБА_7, при цьому не визначившись з суб'єктним складом відповідачів, не роз'яснивши позивачу відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України її право на залучення останнього до участі у справі в якості відповідача.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_7, не з'ясував фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення з огляду на те, що у справі було ухвалено заочне рішення, не надав належної оцінки розписці ОСОБА_5. (а.с. 92) та договору підряду на виконання будівельних робіт від 26 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та СПД ФО ОСОБА_14 (а.с. 101), предметом якого було будівництво житлового будинку у АДРЕСА_1.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук