Справа № 530/1516/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.11.2015 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Демянченка С.М.

при секретарі Тараненко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення із житлового будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Зіньківськогорайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про примусове виселення із житлового будинку за адресою село Удовиченки, вулиця Шевченка, 36, Зіньківського району Полтавської області, що належить громадянинові на праві приватної власності.

З позову по якому відкрито провадження у справі (а.с.24) вбачається, що позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності має житловий будинок з господарськими будівлями за адресою село Удовиченки, вулиця Шевченка,36, Зіньківського району Полтавської області, який ним успадкований після смерті батьків.11.06.2012 року шлюб між сторонами розірвано, але на даний час у будинку залишається проживати ОСОБА_2- колишня дружина позивача, виселитися із вищезазначеного будинку остання відмовляється , хоча і має на праві приватної власності житловий будинок № 100 по вулиці Шевченка в селі Удовиченки Зіньківського району Полтавської області. Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 не являючись членом його сімї і наймачем житлового приміщення без його згоди проживає в ньому, внаслідок чого порушуються його права. В звязку з цим позивач ОСОБА_1 звернувся до суду і просив суд ухвалити рішення про примусове виселення ОСОБА_2 із житлового будинку за адресою село Удовиченки, вулиця Шевченка,36, Зіньківського району Полтавської області, що належить громадянинові на праві приватної власності.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 12.10.2015 року залучено по справі в якості третьої особи Удовиченківську сільську раду Зіньківського району Полтавської області ( а.с.46).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_3 позов підтримали, послалися на обставини викладені в позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 25.09.2015 року, 12.10.2015 року, 22.10.2015 року та 17.11.2015 року не зявилася, належним чином повідомлена, представник третьої особи Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_4 заперечував у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника за довіреністю ОСОБА_3, предстаника третьої особи Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_4 , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно, або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований в селі Удовиченки, вулиця Шевченка, 36, Зіньківського району Полтавської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2006 року ( а.с.7). В даному будинку проживає без реєстрації ОСОБА_2П.( а.с.9). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.06.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.6). З довідки виданної Удовиченківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області від 03.09.2015 року вбачається ,що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок в селі Удовиченки по вулиці Шевченка, 100, Зіньківського району Полтавської області ( а.с.10).Відповідно до адресної довідки Зіньківського РС УДМС України в Полтавській області ОСОБА_2 з 26.10.2005 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34). З акту депутата міської ради про обстеження господарства у селі Удовиченки по вулиці Шевченка, 36, Зіньківського району Полтавської області від 03.09.2015 року, вбачається, що власником будинку являється ОСОБА_1, який в ньому зареєстровани та постійно прживає, в цьому ж будинку також зареєстровані ОСОБА_5- син, який проживає у м. Полтава та ОСОБА_6 З жовтня 2005 року проживає без реєстрації колишня дружина ОСОБА_2П.( а.с.15).

В статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону; 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.3,ч.6 ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сімї має також і особа, яка перестала бути членом сімї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має, відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач має право користування займаним приміщенням в спірному будинку, оскільки ОСОБА_2 була вселена в будинок за згодою власника будинку та постійно мешкає в спірному будинку за згодою позивача, в разі припинення сімейних відносин із власником будинку колишні члени його сімї не втрачають право користування займаним ними жилим приміщенням. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. Не є підставою для виселення членів сімї власника будинку, в тому числі й колишніх, і факт переходу власності на будинок до іншої особи, оскільки їхнє право врегульоване житловим законодавством, за яким згідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Суд критично оцінює обставини для виселення відповідачки, на які посилався позивач в судовому засіданні, що вона внаслідок проживання порушує його права як власника, оскільки доказів на підтвердження цього суду надано не було. Разом з цим суд вважає, що позивач не навів переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача зі спірного будинку, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення правил співжиття і відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в спірному будинку з жовтня 2005 року , а тому вона не втратила права користування цим житловим будинком.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задововоленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення із житлового будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності.

На підставі викладеного та керуючись, ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ст.64,109,156, 157 ЖК України, ст.316,319,405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,ст.3 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення із житлового будинку за адресою: село Удовиченки, вулиця Шевченка, 36, Зіньківського району Полтавської області, що належить громадянинові ОСОБА_7 на праві приватної власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис

Копія вірна:

Голова суду - Секретар -