Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І, Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 листопада 1996 року № 75 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки у с. Гранки-Кути для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, та ведення підсобного господарства, площею 0,07 га; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 26 січня 2000 року ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,137 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,188 га, розташовану на території с. Гранки-Кути Берездівецької сільської ради, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, який вона успадкувала після смерті матері. Під час оформлення права власності на земельну ділянку їй стало відомо, що відповідач оформив право власності на суміжну земельну ділянку та 26 січня 2000 року отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1. Проте в акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки відповідача від 17 березня 1998 року невірно вказано одного із суміжних землекористувачів, підписи інших землекористувачів підроблено. Вказувала, що рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 листопада 1996 року № 75 в частині передачі в приватну власність ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки та державний акт на право приватної власності на землю суперечать діючому на той час законодавству, оскільки передача земельних ділянок у приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. На її думку, ОСОБА_5 незаконно оформив своє право власності земельну ділянку.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 листопада 1996 року № 75 в частині передачі в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки в с. Гранки-Кути для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, та ведення підсобного господарства, площею 0,07 га.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 26 січня 2000 року ОСОБА_5, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,137 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,188 га, розташовану на території с. Гранки-Кути Берездівецької сільської ради, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 листопада 1996 року № 75 в частині передачі в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки в с. Гранки-Кути для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, та ведення підсобного господарства, площею 0,07 га, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати, відмовити позивачу у позові про визнання недійсним державного акту від 26 січня 2000 року серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5

Отже рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 листопада 1996 року № 75 в частині передачі в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки у с. Гранки-Кути для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, та ведення підсобного господарства, площею 0,07 га заявником не оскаржується, а тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 листопада 1996 року № 75 в частині передачі в приватну власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, виходив із того, що позивачем не було надано суду доказів про те, які саме її права або інтереси були порушені вказаним рішенням виконавчого комітету Берездівецької сільської ради народних депутатів.

Також суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку було видано ОСОБА_5 з порушенням порядку передачі земель у власність громадян, оскільки її межі не були погоджені з суміжним землекористувачем ОСОБА_7

Проте колегія суддів з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не може.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_4 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2008 року.

ОСОБА_5 є власником будинковолодіння № АДРЕСА_2.

Рішенням сесії сільської ради від 17 січня 2012 року ОСОБА_4 було відмовлено у погодженні технічної документації у зв'язку з розбіжностями кутів повороту меж між суміжним землекористувачем ОСОБА_5 з урахуванням наявності державного акту від 26 січня 2000 року і плану встановлених меж у технічній документації позивача.

Державний акт на право приватної власності на землю від 26 січня 2000 року на ім'я ОСОБА_5 було видано на підставі рішення виконавчого комітету Берездівецької сільської ради народних депутатів від 28 листопада 1996 року № 75 «Про надання земель у приватну власність», яким було вирішено надати у приватну власність останнього земельну ділянку площею 0,32 гектарів в тому числі 0, 25 га для обслуговування житлового будинку та 0,12 га для ведення підсобного господарства в границях населеного пункту.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельні ділянки, а також право постійного користування та право оренди земельних ділянок виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельні ділянки посвідчуються державним актом.

Відповідно до п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який діяв до 14 вересня 2006 року, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, посвідчуються відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що державний акт має бути визнаний недійсним з тих підстав, що межі спірної земельної ділянки з одним із суміжних землекористувачів, а саме з ОСОБА_7, погоджені не були.

Однак, суди до такого висновку дійшли передчасно.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками, встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (далі - Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, не передбачає відмови у видачі Державного акту на землю за відсутності узгоджених меж.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натурі (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно п. 2.4 Інструкції, перенесення в натурі (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менш двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним врахуванням координат поворотних точок меж (державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Таким чином, межі земельної ділянки в натурі на місцевості визначаються не відповідно до акту узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Таким чином, розміри земельних ділянок в державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_5, вказані у відповідності із планово-картографічними матеріалами, що судами до уваги не взято.

Апеляційний суд, в порушення ст. ст. 212-214, 316ЦПК України, вищевказаного не врахував, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним державного акту.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині погодження з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним державного акту від 26 січня 2000 року не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання недійсним державного акту від 26 січня 2000 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик