У Х В А Л А

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроінтерсервіс» про стягнення вартості простих іменних акцій та дивідентів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на її користь вартість 384 простих іменних акцій ЗАТ «Дніпроінтерсервіс» в сумі 214 тис. 656 грн, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення дивідентів та в задоволенні позову до ТОВ«Дніпроінтерсервіс» відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення вартості простих іменних акцій скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2014 року залишено без змін.

10 листопада 2015 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявниця надала постанову Верховного Суду України від 3 червня 2015 року (справа № 6-38цс15).

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 12 серпня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 встановив, що на підставі судового рішення про поділ майна подружжя вона є власником 384 простих іменних акцій ЗАТ «Дніпроінтерсервіс», ЗАТ «Дніпроінтерсервіс» реорганізовано у ТОВ «Дніпроінтерсервіс» у зв'язку з чим відбувся обмін спірних простих іменних акцій ЗАТ «Дніпроінтерсервіс» на частку ОСОБА_5 в товаристві-правонаступнику, оскільки відбулася реорганізація підприємства ОСОБА_4 не може реалізувати свої права як власника акцій. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 має право на поділ доходів від діяльності ТОВ «Дніпроінтерсервіс», однак таких позовних вимог вона не заявляла, реорганізація ЗАТ «Дніпроінтерсервіс» не є підставою для стягнення вартості акцій з одного із колишнього подружжя та ТОВ «Дніпроінтерсервіс».

У постанові від 3 червня 2015 року, прийнятій у справі (№ 6-38цс15) про поділ спільного майна подружжя, Верховний Суд України висловив правову позицію, що грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроінтерсервіс» про стягнення вартості простих іменних акцій та дивідентів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк