Справа № 523/8524/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р.Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Присяжний А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 1 134 820 гривень 80 копійок, з урахування трьох відсотків річних.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, 16 листопада 2007 року, був укладений договір позики. Наявність між сторонами договірних відносин підтверджується розпискою, яка складена власноруч ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_3 прийняв у власність кошти у розмірі 49 000 доларів США, і зобов'язався виплатити кредит протягом трьох років.

06 грудня 2012 року відповідач ОСОБА_2 повернув частину боргу ОСОБА_1 у розмірі 1 000 доларів США, що підтверджується копією розписки, оригінал якої був переданий ОСОБА_2 Однак, до цього часу ОСОБА_2 не повернув залишок боргу в повному обсязі.

Також позивачка вказує про те, що строк повернення позики закінчився 16 листопада 2010 року. З цієї дати почався перебіг строку загальної позовної давності у три роки, який мав би закінчитись 16 листопада 2013 року.

Однак, відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, часткове повернення боргу 06 грудня 2012 року перервало перебіг позовної давності, і з цієї дати він почався заново.

Позивачка вказує про те, що строк позовної давності не є пропущеним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення по справі, просив відмовити в задоволенні позову. Звернувся до суду з письмовою заявою про застосування позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вислухавши пояснення свідка ОСОБА_4, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, не доказаним, тому не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, про те, що відповідно до письмової розписки від 16.11.2007 року, яка складена власноруч ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_3 прийняв у власність кошти, у розмірі 49 000 доларів США, і зобов'язався виплатити кредит протягом трьох років, яка є в матеріалах справи ( арк.сп.12);

Відповідно до письмової розписки від 06 грудня 2012 року позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 частину боргу у розмірі 1 000 доларів США, в рахунок погашення кредиту у розмірі 49 000 доларів США, який виданий ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_3 від 16 .11.2007 року. Залишок у розмірі 48 000 доларів США відповідач ОСОБА_3 зобовязався погасити протягом двох років. Зазначена письмова розписка написана власноручно ОСОБА_1, а також завірена її особистим підписом ( арк.сп.56);

Відповідно до ч.2 ст.1046, ч.2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена письмова розписка позичальника або інший документ, що засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, про те, що із вищевказаних письмових розписок не вбачається між якими сторонами виникли правовідносини, а також не вбачається хто є стороною (позикодавцем) у вищевказаних розписках.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до привил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, про те, що позивачка ОСОБА_1не надала суду письмових доказів про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3, за письмовою розпискою від 16 листопада 2007 року, у розмірі 1 134 820 гривень 80 копійок, з урахування трьох відсотків річних.

Також , суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою про застосування позовної давності в порядку ст.ст.256-262 ЦПК України.

Обґрунтовує заявлені вимоги тим, що оскільки нею пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом, та нічим не підтверджено, що зазначений строк переривався, поважних причин його пропуску позивачкою також не наведено.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, встановлені строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність).

Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до цих норм цивільного законодавства перебіг позовної давності за зобов'язанням з повернення грошових коштів відповідачем почався 16.11.2010 року, та, відповідно, сплив 16.11.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з відповідним позовом 03.06.2015 року.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що заява представника відповідача про застосування наслідків пропуску позивачкою строків позовної давності підлягає задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 22, 256, 257, 261, 267, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 64, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання рішення.

Суддя Аліна С.С.