АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві,

встановила:

У липні 2015 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Нідзельської A.B. від 24.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47958540 неправомірною і скасувати її, зобов'язати державного виконавця задовольнити вимогу ОСОБА_2 про невідкладне продовження зазначеного виконавчого провадження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував пункт 3-1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець підставою винесення постанови зазначає пункт 7 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказував, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» залишається не ліквідованим, оскільки в ЄДРПОУ немає запису державного реєстратора про припинення відповідача як юридичної особи, що передбачено нормою ч.5 ст. 111 ЦК України.Однак судом першої інстанції вказані обставини не встановлено та не спростовано.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представники ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві та боржника - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_2 посилався на те, що 24.06.2015 року він отримав у ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва копії постанов державного виконавця Нізельської A.B. від 08.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 758/15264 від 03.06.2015 року, а також постанову від 24.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Постанову про закінчення виконавчого провадження заявник оскаржив до начальника ВДВС, який підписав супровідний лист про направлення ОСОБА_2 постанови, однак він відмовив у скасуванні цієї постанови, зазначивши, що державний виконавець виніс постанову у відповідності до вимог закону.

Заявник вважає, що постанова державного виконавця від 24.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження порушує його права щодо належного виконання рішення суду державною виконавчою службою, адже пункт 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» стосується боржника, якого визнано банкрутом.

У даному виконавчому провадженні боржником є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», щодо якого на даний період часу проводиться процедура ліквідації, проте банк ще не ліквідовано.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», використовуючи надані йому права у точній відповідності із законом, оскільки пунктом 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника.

З висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про примусове виконання виконавчого листа, виданого 03.06.2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором банківського вкладу в розмірі 191 168 грн. 93 коп., процентів у розмірі 29 281 грн. 66 коп., 3 процентів річних - 856 грн. 30 коп., а всього - 221 306 грн. 89 коп.

Постановою державного виконавця від 08.06.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду у семиденний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 2).

Постановою державного виконавця від 24.06.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва 03.06.2015 року про стягнення грошових коштів з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_2 - закінчено ( а.с. 3).

Підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем у постанові визначено наступні обставини: постановою Правління Національного Банку України № 188 від 19 березня 2015 року відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та прийнято рішення про його ліквідацію. Відповідно до вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 березня 2015 року прийнято рішення № 63 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Відповідно до пункту 3-1 частини 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку -боржника.

Зазначеним пунктом частину першу статті 49 було доповнено згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на сприяння капіталізації та реструктуризації банків»№78-VIII від 28.12.2014 року, що набув чинності з 30.12.2014 року.

Частиною 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону №78-VIII від 28.12.2014 року) встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи, що Правлінням Національного банку України 19 березня 2015 прийнято постанову № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», дії державного виконавця по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження вчинені відповідно до вимог закону.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_2, оскільки оскаржувану постанову було прийнято державним виконавцем відповідно до вимог закону та у межах наданих йому повноважень, а тому відсутні підстави вважати, що діями державного виконавця права заявника були порушені.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невірного посилання у постанові державного виконавця від 24.06.2015 року на пункт 7 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено підставу для закінчення виконавчого провадження - визнання боржника банкрутом, висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути підставою для скасування постанови державного виконавця від 24.06.2015 року, оскільки обставини, викладені у мотивувальній частині постанови, свідчать про наявність підстав, визначених п.3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», для закінчення виконавчого провадження.

Доводи апелянта щодо необґрунтованих, на його думку, посилань державного виконавця у постанові на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» - також не спростовують висновків суду першої інстанції про вчинення дій державним виконавцем відповідно до вимог закону, оскільки зазначена норма визначає наслідки завершення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості заявленої скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвала суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: