АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 667/6834/14-ц Головуючий в суді І інстанції: Скрипнік Л.А.
Номер провадження: 22ц/791/2448/15 Доповідач: Орловська Н.В. Категорія: 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року листопада місяця 24 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Приходько Л.А.

Майданіка В.В.

за участю секретаря: Пляс Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя

В С Т А Н О В И Л А:

14 серпня 2014р. ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості належної їй частки у спільній власності подружжя, вказуючи, що у шлюбі з відповідачем перебувала з 03.12.1983р. по 25.01.2010р., за час якого на кошти сім'ї здійснено будівництво житлового будинку, розміщеного в АДРЕСА_1. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.10.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2014р. відмовлено у поділі вказаного будинку та встановлено факт самочинної перебудови вказаного домоволодіння внаслідок якого його вартість збільшилась на 254514 грн. Оскільки вказаний самочинний об'єкт забудови не зданий у експлуатацію, а вартість ресурсу, використаного при його будівництві, визначеного експертом станом на час розгляду справи 283575 грн., просила стягнути 1/2 частину його від цієї суми вартості 141787,50 грн. та судові витрати.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 липня 2015р., описку у якому виправлено ухвалою від 29 липня 2015р. позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 141787,50 грн. компенсації вартості матеріальних ресурсів, використаних при будівництві та судові витрати 1272,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки будівельні роботи здійснені ним після припинення шлюбу із позивачкою за його власні кошти, а тому висновок суду про стягнення компенсації на споруду, вартість якої визначена під час розгляду даної справи, суперечить фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, встановлено таке.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивачки компенсацію вартості самочинно зведених споруд, суд виходив з того, що за час шлюбу сторони за кошти сім'ї, належну до особистої власності відповідача 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 знесли та замість цих споруд збудували житловий будинок літ.«П» із спорудами літ. «п», «п-1», які є самочинним будівництвом, а тому права позивачки підлягають захисту у відповідності до ст. 60, 62 СК України шляхом стягнення на її користь компенсації в розмірі 1/2 частини вартості ресурсу, використаного при його будівництві 283575 грн.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна.

Майно набуте подружжям за час шлюбу, згідно ч.1 ст. 60 СК України, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо майно дружини, чоловіка, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних грошових чи трудових затрат, воно у разі спору, за рішенням суду може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя згідно ст. 62 цього Кодексу.

Майном, згідно ст.190 ЦК України, як особливим об'єктом прав власності вважається окрема річ, сукупність речей, майнові права і обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами.

У постанові Верховного Суду України від 30.01.2013р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна, як об'єкта майнових прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма правами власника майна, та на яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

До об'єктів нерухомого майна ст. 181 ЦК України відносить, зокрема, житловий будинок, будівлі, споруди та інше нерухоме майно у визначенні ст.ст. 331, 376 цього Кодексу.

Захист майнових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством та способами, встановленими ч.2 ст. 16 цього Кодексу.

Право на виділ частки із спільної часткової власності, згідно ст. 364 ЦК України, має кожний із співвласників майна, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі і шляхом отримання від решти співвласників грошової компенсації вартості частки, що належить особі, яка бажає її виділу.

В даному випадку суду слід врахувати, що предметом судового захисту може бути нерухоме майно, а також виходячи із загальних засад цивільного судочинства, встановлених ст.3 ЦК України, суд має встановити наявність матеріальної спроможності решти співвласників сплатити компенсацію, та чи реалізація права позивача на її отримання не порушує прав інших співвласників, які не мають змоги сплатити цю компенсацію.

З матеріалів справи вбачається що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.12.1983р. по 25.04.2010р. (а.с.11,21).

За час шлюбу у спільну власність придбали земельну ділянку площею 0,0444 га по АДРЕСА_1 (а.с.19).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.10.2013р. за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 її частину, і це речове право позивачки зареєстровано у реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.07.2014р. (а.с.12-15,20.).

Крім того, за час шлюбу ОСОБА_3 набув право власності на 1/2 частину житлового будинку, розміщеного на зазначеній земельній ділянці на підставі договору дарування від 17.12.2003р., який рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.10.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2014р., визнаний особистою власністю відповідача і поділу між подружжям не підлягає (а.с.12-15).

Набута відповідачем у власність 1/2 частина домоволодіння складається із житлового будинку літ.«А», сараїв літ. «Б» і «В», туалет літ. «Н», гараж літ. «Д», огорожі № 3,4, споруди № 1,2, мостіння 1. (а.с.18,22).

Судом встановлено, що з часу придбання вказаного майна та станом на час останньої інвентаризації, проведеної 14.08.2009р., житловий будинок літ. «А», площа якого складала на час придбання 69,8 кв.м. частково розібраний, залишок площі цієї споруди становить 32,1 кв.м., розібрані господарські споруди літ. «Д» (гараж), сарай літ. «Б» реконструйований і в технічному паспорті ця споруда значиться як житловий будинок літ. «П,п,п-1». Зведений басейн для збору води.

Вказані обставини встановлені експертом при дослідженні об'єкту будівництва та матеріалів інвентарної справи, а також не спростовані жодною із сторін.

Станом на час розгляду справи належна сторонам на праві спільної часткової власності земельна ділянка під зазначену забудову не виділялась, будівельні роботи здійснені без дозвільної документації на ведення будівельних робіт за відсутності і проекту забудови, а тому вказані споруди, які позивачка визначила, як об'єкт судового захисту, за визначенням ч.1 ст. 376 ЦК України, є самочинним будівництвом.

Захист прав особи, яка на належній їй земельній ділянці здійснила самочинне будівництво підлягає захисту за правилами ч.5 і 6 ст. 376 ЦК України.

Способом захисту свого права на самочинну забудову, і з цим погодився суд першої інстанції, позивачка обрала вимогу про стягнення компенсації вартості матеріальних ресурсів, використаних при будівництві самочинної забудови із відповідача, під час шлюбу із яким здійснена самочинна забудова на земельній ділянці, що перебуває у спільній частковій власності забудовників.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач посилався на ту обставину, що ним за власні кошти після припинення шлюбу виконані оздоблювальні роботи, а витребувану позивачкою суму компенсації він сплатити неспроможний.

На вказані обставини справи суд уваги не звернув, норми права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення із відповідача грошової компенсації вартості частки позивачки у витратах на зведення самочинної забудови, тоді як такий спосіб захисту суперечить наведеним вище нормам матеріального права та не передбачений ст. 376 цього Кодексу, яка підлягала до застосування у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, рішення суду належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позовних вимог із викладених вище підстав.

Також, згідно ст.88 ЦПК України, якою визначено розподіл судових витрат між сторонами, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь відповідача підлягає стягненню понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 706,30 грн.

На підставі ст.ст. 181, 190, 364, 376 ЦК України, ст.ст. 60, 62 СК України, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 липня 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою від 29 липня 2015 року, скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 706,30 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: