Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 321/996/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Мовчан О.Г.
№22-ц/778/5556/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» (надалі - ДНЗ «Михайлівське ВПУ»), первинної професійної організації ДНЗ Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України про скасування наказу, визнання незаконними дії та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі, який у подальшому уточнив та в якому просив:

- визнати незаконними дії ДНЗ «Михайлівське ВПУ» та первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо порядку розгляду подання про надання згоди на звільнення працівника-інваліда ОСОБА_3 за прогули без поважної причини;

- визнати наказ № 54-к від 05.05.2014 про звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважної причини незаконним та поновити його на роботі в ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на посаді майстра виробничого навчання;

- стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.07.13 по день постановлення судом рішення;

- визнати незаконними дії ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо затримки розрахунку при звільнення 06.05.14 року, пов'язані з ненарахуванням та невиплатою ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку, а також пов'язані з безпідставним утриманням єдиного соціального внеску у сумі 381,85 грн.;

- стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та єдиний соціальний внесок у сумі 381,85 грн.;

- визнати незаконними дії ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо видачі при звільненні дублікату трудової книжки незаповненої належним чином, тобто українською та російською мовами;

- зобов'язати ДНЗ «Михайлівське ВПУ» оформити належним чином дублікат трудової книжки на ім'я ОСОБА_3, аркуші 33-37 якої заповнити російською мовою;

- стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» 1979,00 грн., як відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою ОСОБА_3 правової допомоги;

- стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь ОСОБА_3 40000,00 грн., як відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України 10000,00 грн., як відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 01.09.2003 року позивача прийнято на роботу до Михайлівського вищого професійного училища. З 03.08.2007 року ОСОБА_3 переведено на посаду майстра виробничого навчання.

29.11.2012 року, за згодою профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ», на підставі наказу №180-к, позивача звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров'я.

27.06.2013 року апеляційним судом Запорізької області ОСОБА_3 поновлено на роботі, визнано рішення щодо звільнення незаконним, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу і завдану моральну шкоду.

22.10.2013року згідно із наказом № 141-к за згодою ПК ВПУ ОСОБА_3 звільнено за прогул без поважної причини (п.4 ст.40 КЗпП України).

10.04.2014 року апеляційним судом Запорізької області скасовано рішення суду першої інстанції й вдруге визнано дії відповідача незаконними, скасоване вище вказаний наказ, ОСОБА_3 поновлено на посаді майстра виробничого навчання.

06.05.2014 року за згодою профспілкового органу ОСОБА_3 звільнено відповідачем за прогул без поважної причини згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України з 05.05.2014 року на підставі наказу № 54-к від 05.05.2014 року.

Сторона позивача не погоджується із рішенням про звільнення ОСОБА_3 й посилається на те, що адміністрацією вищого професійного училища та первинною профспілковою організацією під час останнього звільнення, були порушені порядок звільнення ОСОБА_3, ознайомлення його з наказами на підставі яких відбувалось його поновлення та звільнення, порушені положення ст.169 КЗпП щодо медичного огляду, не проконтрольовано виконання власного наказу № 43-к від 11.04.2014 року по відновленню на посаді, прийняття рішення за відсутності виписки з акту МСЕК, застосовано найтяжчій захід дисциплінарного стягнення, порушено положення Інструкції про ведення трудової книжки працівників, мало місце зволікання відповідачем виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 27.06.2013 року, відповідач не розглянув заяви позивача від 30.04.2014 та 05.05.2014 року про надання відпустки та звільнення, під час попередніх спорів, відповідачем чинились перешкоди щодо розгляду спорів у розумні строки та у наданні позивачу та його представнику інформації щодо середньомісячного заробітку, нарахувань за час вимушеного прогулу та інше.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське ВПУ», первинної професійної організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України про скасування наказу, визнання незаконними дії та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 (довіреність, копія т.с. 1 а.с. 25) в інтересах ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с.156-174) з урахуванням письмових пояснень (т.с. 2 а.с.200-210) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у цій справі у повному обсязі.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 05 листопада 2015 року, не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання відповідача (т.с. 2 а.с.219, 221).

Крім того, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясування обставин цієї справи, повної та всебічної перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги, у первинної професійної організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України було витребувано оригінал протоколу засідання профспілкового комітету від 05.05.2014 року для огляду у судовому засіданні та належним чином оформлений завірений витяг з останнього щодо надання згоди на звільнення працівника ОСОБА_3 (наказ № 54-к від 05.05.2014 року із змінами згідно із наказом № 55-к від 06.05.2014 року) для долучення до матеріалів цієї справи.

На виконання цієї ухвали відповідач надав апеляційному суду відповідні матеріали (т.с. 2 а.с. 228-233).

Заслухавши у судовому засіданні 23 листопада 2015 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, у тому числі позивача ОСОБА_3, який в порядку ст. 63 Конституції України відмовився надавати апеляційному суду пояснення з приводу позову відносно себе у цій справі, оглянувши оригінал протоколу засідання профспілкового комітету від 05.05.2014 року про надання згоди про звільнення ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.ст. 22, 24, 29, 48-49, 139, 159, 160, 169, 235 КЗпП України, ст.ст. 3-4, 8, 10- 11, 14- 15, 58-60, 88, 107, 2 212-215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 10 квітня 2014 року апеляційним судом Запорізької області скасовано рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року в іншій цивільній справі за участю ОСОБА_3 та ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Визнано наказ № 141-к від 22 жовтня 2013 року про звільнення ОСОБА_3 за прогули без поважних причин (п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України) незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі у ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на посаді майстра виробничого навчання з 22 жовтня 2013 року.

Визнано незаконними дії адміністрації ДНЗ «Михайлівське ВПУ», які пов'язані з невиконанням рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2013 року, щодо негайного поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати 1277,00 грн. середнього заробітку за один місяць.

Зобов'язано ДНЗ «Михайлівське ВПУ» вчинити дії: видати дублікат трудової книжки на ім'я ОСОБА_3 без записів про звільнення, яку заповнити українською та російською мовами.

Стягнуто з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь ОСОБА_3 3000,00 грн. за спричинення моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі в ДНЗ «Михайлівське ВПУ» підлягало негайному виконанню (т.1 а.с.9 - 11).

Згідно із ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_2, в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки відхилено.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки у цій справі залишено без змін (т.с. 1 а.с. 122-130, 156-157).

Зазначені судові рішення набрали законної сили.

15 січня 2015 року за результатами розгляду Михайлівським районним судом цивільної справи № 321/688/14-ц провадження № 2/321/3/2015 за позовом ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське ВПУ» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - у задоволенні позову відмовлено (т.с. 1 а.с.80 - 90).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року у справі № 22-ц/778/1718/15 апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Михайлівського районного суду від 15 січня 2015 року - залишено без змін (т.с. 1 а.с.176-178).

Вказані судові рішення не переглядалися у касаційному порядку, оскільки 18 травня 2015 року, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті касаційного провадження (т.с. 1 а.с.179).

10 квітня 2014 року за результатами перевірки судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області (т.с.1 а.с.9 - 11), дійшла висновку про потребу скасування рішення Михайлівського районного суду й ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 були частково задоволенні. Серед задоволених вимог, були вимоги про поновлення на роботі у ДНЗ «Михайлівське ВПУ. Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню.

З наявністю вказаного рішення апеляційного суду, були обізнані, як позивач так і представники відповідачів, оскільки були присутніми у судовому засіданні.

11.04.2014 року директором навчального закладу ОСОБА_4 на виконання рішення апеляційного суду, видано наказ № 43-к (т.с. 1 а.с. 12), яким визнано недійсним наказ 141-к від 22.10.2013 року (п.1 наказу), поновлено ОСОБА_3 на попередній посаді (п.2 наказу). Вказаний наказ також містив інші розпорядження, пов'язанні з забезпеченням можливості ОСОБА_3 приступити до виконання своїх посадових обов'язків.

Вказаний наказ в повній мірі узгоджується з положеннями ч. 6 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З вказаним наказом того ж дня були ознайомлені працівники училища, на яких покладалися обов'язки, за винятком ОСОБА_3, яким було проігноровано рішення апеляційного суду в частині негайного поновлення, внаслідок чого ОСОБА_3 лише 18.04.2014 року поставив свій підпис про обізнаність із наказом (т.1 а.с.12 на звороті).

Оскільки, після винесення 10 квітня 2014 року апеляційним судом рішення про поновлення позивача на роботі, 15.04.2014, 16.04.2014, 17.04.2014, 18.04.2014 року, ОСОБА_3 був відсутній на робочому місті більше трьох годин, 11.04.2014, 14.04.2014, 25.04.2014, 28.04.2014 - протягом робочого дня, директором ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4 05.05.2014 року видано наказ про звільнення ОСОБА_3, майстра в/н за прогул без поважної причини з урахуванням змін згідно із наказом № 55-к від 06.05.2014 року (т.с. 1 а.с. 13).

З вказаним наказом ОСОБА_3 був ознайомлений 06.05.2014 року, підтвердженням чому є особистий запис на звороті аркушу наказу (т.с.1 а.с.224).

Вказаний наказ ОСОБА_3 оскаржено до суду шляхом направлення поштою позовної заяви від 05.06.2014 року (штемпель на конверті 05.06.2014 року, т.с1 а.с.17), тобто наказ позивачем було оскаржено у визначені законом строки.

З пояснень сторін та досліджених матеріалів (т.с. 1 а.с.189, 188) судом першої інстанції було правильно встановлено, що прийняттю вище вказаного наказу передувало проведення засідання профспілкового комітету, яке відбулося 05.05.2014 року, підтвердженням чому є запрошення ОСОБА_3 за підписом голови профкому, на якому також міститься особистий запис ОСОБА_3 з пропозицією розгляду, датований 30.04.2014 року.

На підтвердження порушень, допущених позивачем, які стали підставою для видання наказу, суду першої інстанції відповідачем було надано копії актів № 3 від 10 квітня 2014 року, № 4 від 11 квітня 2014 року, № 5 від 14 квітня 2014 року, акт № 6 від 15 квітня 2014 року, акт № 7 від 16 квітня 2014 року, акт від 18 квітня 2014 року, акт від 30.04.2014 року (т.с.1 а.с.200 - 2006), а також копії доповідних старшого майстра ОСОБА_5 (т.с.1 а.с.226 - 232, 234 - 238), копія доповідної заступника директора ОСОБА_6 (т.с.1 а.с.233), копія табелю обліку робочого часу за травень 2014 року (т.с. 1 а.с.242), копія уточненого табелю обліку робочого часу за квітень місяць 2014 року (т.с. 1 а.с.243), в яких зафіксовано порушення позивача у формі прогулів без поважних причин.

Не заперечуючи достовірність документів, наданих стороною відповідача, позивач надав суду першої інстанції світлокопії власних заяв на ім'я директора училища ОСОБА_4, датованих 29.04.2014 року з вимогою встановлення неповного робочого дня (т.1 а.с.182), 30.04.2014 та 05.05.2014 року з вимогою надання відпустки (т.1 а.с.183, 184) 05.05.2014 року з повідомленням про необхідність з'явитися до ВДВС Михайлівського РУЮ (т.1 а.с.186).

Порівнявши документи (світлокопії), надані позивачем з матеріалами, складеними в училище з питання порушення позивачем трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт порушень з боку ОСОБА_3 знайшов своє повне підтвердження, в той час як надані ним матеріали не спростовують встановлених порушень.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції також досліджено копію дублікату трудової книжки, виписаної на ім'я ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с.138-154).

Достовірність відомостей відображених у світлокопіях оригіналам та фактичним обставинам - учасниками розгляду у суді першої інстанції не заперечувалась.

В силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції також було досліджено колективний договір між адміністрацією та колективом ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на 2011 - 2014 роки (т.с. 1 а.с.52-62).

При ухваленні оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України були враховані:

-обставини, встановлені іншими вище наведеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема щодо прийняття судом рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі, негайне виконання рішення в цій частині, набуття рішенням законної сили, залишенням без змін рішення в частині поновлення на роботі за результатами перевірки Вищім спеціалізованим судом України;

-обставини, встановлені судовим рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року, залишеним без змін за результатами перевірки в апеляційному порядку (т.с.1 а.с.80 - 90, 176-178); вказане рішення містить в собі посилання на пояснення позивача про обізнаність з рішенням апеляційного суду в день його ухвалення, свідчення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та досліджені в процесі розгляду письмові докази (доповідні) на підставі яких, суд встановив, що на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, 11 квітня 2014 року було видано наказ про поновлення позивача на роботі; однак, 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року позивач був відсутній за місцем своєї роботи - в ДНЗ «Михайлівське ВПУ», а вперше з'явився на території навчального закладу лише 15 квітня 2014 року і трудову книжку надав лише 18 квітня 2014 року.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність тверджень сторони позивача фактичним обставинам в частині не виконання відповідачем судового рішення про поновлення ОСОБА_3 на посаді.

Оскільки, на підставі досліджених матеріалів цієї справи, судом першої інстанції було правильно встановлено, що наступного дня, після проголошення рішення суду про поновлення позивача на роботі, директором училища ОСОБА_4 був виданий наказ про поновлення на роботі, в той час як позивач ОСОБА_3, будучи обізнаним із судовим рішенням та негайним його виконанням, свідомо чинив перешкоди до виконання судового рішення.

18 квітня 2014 року, після ознайомлення з наказом про поновлення на попередній посаді, в період часу з 18 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року, ОСОБА_3 були допущені прогули без поважної причини, які відобразилися в одних випадках у відсутності на робочому місці понад три години, в інших - у відсутності на робочому місці протягом робочого дня.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження як в досліджених судом першої інстанції доказах у цій справі, так й в судових рішеннях в інших цивільних справах по спорам між позивачем та відповідачем.

Зважаючи, що наведені вище порушення позивачем трудової дисципліни передбачають як наслідок можливість звільнення з підстав визначених п. 4 ст.40 КЗпП України, з урахуванням дотримання відповідачем ДНЗ «Михайлівське ВПУ» вимог щодо отримання згоди первинної професійної організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України на звільнення позивача ОСОБА_3, що знайшло своє підтвердження в досліджених матеріалах, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність порушень процедури звільнення позивача з боку адміністрації ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Крім того, положення п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України передбачають можливість звільнення працівника вразі одного прогулу, в той час як в процесі розгляду справи, лише після ознайомленням з наказом про поновлення на посаді, судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав, передбачених п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України за 18.04.2014 року, ОСОБА_3 був відсутній на робочому місті більше трьох годин, 25.04.2014, 28.04.2014 - протягом робочого дня.

Доводи позивача про суворість прийнятого рішення (про звільнення) правильно були не прийняті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі, так як останні не ґрунтуються на законодавчих нормах.

В зв'язку з вищевикладеним, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги в частині визнання незаконними дій ДНЗ «Михайлівське ВПУ»та первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо порядку розгляду подання про надання згоди на звільнення працівника-інваліда ОСОБА_3 за прогули без поважної причини та визнання наказу № 54-к від 05.05.2014 про звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважної причини незаконним та поновити його на роботі в ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на посаді майстра виробничого навчання не підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за відсутності спору стосовно вказаних сум (позивачем не доведено наявності спору або порушення його прав) з урахуванням положень ст. 3 ЦПК України та наявності рішення суду від 10.04.2014 року з питання поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції правильно вважав за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період з 01.07.2013 року по день постановлення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі.

Суд першої інстанції також правильно вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання незаконними дій ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо затримки розрахунку при звільненні 06.05.14 року, пов'язаних з ненарахуванням та невиплатою ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку, а також пов'язаних з безпідставним утриманням єдиного соціального внеску у сумі 381,85 грн. та стягнення з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та єдиний соціальний внесок у сумі 381,85 грн.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачем нараховано та через банківську установу виплачено ОСОБА_3 усі належні останньому суми.

Так за період з 01 січня 2012 року по 05 травня 2014 рік позивачу була нарахована заробітна плата із зазначення усіх її складових, а саме: за січень 2012 року - 1925 грн.28 коп., за лютий 2012 року - 1925грн.28 коп., за березень 2012 року - 1925 грн.28 коп., за квітень 2012 року - 1978 грн.56 коп., за травень 2012року - 1450 грн.60 коп., за червень 2012р. - 1305 грн.54 коп., за липень 2012 року - 1668 грн.19 коп., за серпень 2012 року - 1595 грн. 66 коп., за вересень 2012 року - 1450 грн. 60 коп., за жовтень 2012 року - 3418 грн. 45 коп., за листопад 2012 року - 2615 грн. 92 коп., за грудень 2012 року - 3400 грн.06 коп.,за січень 2013 р. - 1363 грн.74 коп., за лютий 2013року - 1298 грн.80 коп., за березень 2013 року - 1298 грн. 80 коп., за квітень 2013 року -1558 грн. 56 коп., за травень 2013 року - 1039 грн. 04 коп., за червень 2013 року - 1233 грн. 86 коп., за липень 2013 року - 0 грн., за серпень 2013 року - 0 грн., за вересень 2013 року - 311 грн. 70 коп., за жовтень 2013 року - 623грн. 40 коп., з листопада 2013 року по березень 2014 року - не нарахована, за квітень 2014 року - 263 грн. 49 коп., за травень 2014 року - 1122грн.13 коп. Всього за вказаний період було нараховано та виплачено заробітної плати в розмірі 34772 грн. 94 коп., що підтверджується наданій ОСОБА_3 довідкою відповідача (т.с. 1 а.с. 250). Вказані обставини не заперечувались позивачем у суді першої інстанції.

З огляду на твердження позивача про продовження порушення його прав відповідачем в частині заповнення та видачі трудової книжки після вище наведених судових рішень з цього питання, зверненні до адміністрації учбового закладу з новими вимогами, суд першої інстанції, з урахуванням заперечень відповідача щодо наявності такого спору, недоведеності позивачем виникнення/продовження спору, порушення його прав відповідачем, суд першої інстанції також правильно вважав за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Крім того, оскільки судом під час судового розгляду не встановлено жодних порушень з боку відповідача, тому й вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню судом першої інстанції також не підлягали.

До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. В зв'язку з цим, не відповідає змісту ст.237-1 КЗпП України стягнення з роботодавця моральної шкоди лише на підставі заяви працівника про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій цієї статті (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя). Тому обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Однак, ані позивачем, ані його представником, всупереч вимогам ст.ст. 10, 57 - 60 ЦПК України жодними належним і допустимими доказами не доведено факту спричинення позивачу з вини відповідача моральних чи фізичних страждань або якихось інших втрат немайнового характеру.

Зважаючи на відмову судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі у повному обсязі, вимоги позивача щодо відшкодування йому витрат судом першої інстанції на правову допомогу також не підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Судом першої інстанції було правильно не виявлено порушень з боку ДНЗ «Михайлівське ВПУ» законодавства при звільненні майстра в/н ОСОБА_3 на підставі наказу № 54-к від 05.05.2014 року за прогул без поважної причин (11.04.2014 року, 14.04.2014 року, 25.04.2014 року, 28.04.2014 року протягом робочого дня; 15.04.2014 року, 16.04.2014 року, 17.04.2014 року, 18.04.2014 року - більше як 3 (три) години) згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України з урахуванням змін - наказ № 55-к від 06.05.2014 року (т.с 1 а.с. 13), а також видачі трудової книжки та розрахунку по всіх сумах при звільненні із ОСОБА_3

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно, з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Дорече, позивач у цій справі не оскаржував взагалі наказ ДНЗ «Михайлівське ВПУ» № 55-к від 06.05.2014 року про внесення змін до наказу № 54-к від 05.05.2014 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_3 та представник останнього - ОСОБА_2 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Усі доводи позивача та представника останнього, викладені в його позові, письмових поясненнях, апеляційній скарзі, спростовуються наявними у матеріалах цієї справи доказами, наданими відповідачами та дослідженими судом (копії актів на 7 арк., копія табелю робочого часу за квітень, травень 2014 року, копія довідок і розрахунків, копія висновку про результати розгляду звернення від 18.04.2014 року, запрошення на засідання профкому від 30.04.2014 року, копія протоколу профкому № 48 від 05.05.2014 року тощо т.с. 1 а.с. 200-206, 213-250, т.с. 2 а.с.1-6 тощо).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В силу вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 цього Кодексу може бути проведена лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згода первинної професійної організації ДНЗ Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України на вказане звільнення ОСОБА_3 мала місце, що підтверджується протоколом № 48 засідання профспілкового комітету від 05.05.2014 року.

У матеріалах цієї справи відсутні та суду позивачем та представником останнього не надано доказів того, що, окрім первинної професійної організації ДНЗ Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України, є якась інша первинна профспілкова організація, яка мала право чи повинна була надавати згоду на звільнення працівників ДНЗ «Михайлівське ВПУ» та членом якої ОСОБА_3 був на день звільнення у травні 2015 року.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказом, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги є оригінал протоколу № 48 засідання профспілкового комітету від 05.05.2014 року про надання згоди про звільнення ОСОБА_3, який був оглянутий апеляційним судом у судовому засіданні 23 листопада 2015 року у цій справі в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України та копія якого долучена до матеріалів цієї справи, засвідчена суддею-доповідачем апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 229-232).

Та, навпаки, в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України апеляційним судом не може бути прийнята до уваги при апеляційному перегляду цієї справи (рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження, від 14 серпня 2015 року) надана представниками відповідачів для долучення до матеріалів цієї справи постанова від 23 листопада 2015 року слідчого Михайлівського ВП Василівського ВП ГУ Національної поліції в Запорізькій області Цапля О.С. про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000283 від 30.05.2014 року, у зв'язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 382 КК України (копія т.с. 2 а.с. 245-255).

Також колегією суддів апеляційного суду в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України було відмовлено у цій справі у судовому засіданні 23 листопада 205 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_3 (апелянта) та представника останнього - ОСОБА_2 про долучення до матеріалів цієї справи звукозапису та роздруківки розмов по мобільному телефону начеб - то ОСОБА_3 із директором ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4, оскільки вважав, як й суд першої інстанції, що останні не можуть бути належними, допустимими доказами в обґрунтування позову позивача у цій справі (так як останні отримані та зроблені без згоди ОСОБА_4, не в межах будь-якого кримінального провадження та не за ухвалою слідчого судді про негласні дії, ОСОБА_4 проти їх долучення до матеріалів цієї справи заперечував, також у суду відсутні належні, допустимі докази того, що мобільний телефон у роздруківці чи голос на звукозапису належать саме ОСОБА_4, відсутній відповідний висновок експертизи з приводу цього питання тощо, ОСОБА_4 особисто не залучений у цій справі в якості відповідача чи третьої особи, а лише представляє відповідача ДНЗ «Михайлівське ВПУ» в силу своєї посади - директора).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ч. 3 ЦПК України).

Рішенням Михайловського районного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року, яке набрало законної сили 08 квітня 2015 року (т.с. 1 а.с.79) в іншій цивільній справі за участю ОСОБА_3 та ДНЗ «Михайлівське ВПУ» (т.с. 2 а.с. 36-56), вже перевірялась законність дій ДНЗ «Михайлівське ВПУ», пов'язаних з виконанням рішення апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2014 року щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Законна та обґрунтована відмова судом першої інстанції при вищевикладених обставинах оскаржуємим рішенням у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське ВПУ» про скасування наказу, визнання незаконними дії та поновлення на роботі (первісні позовні вимоги) у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні похідних позовних вимог позивача ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське ВПУ» у цій справі про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - позивачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів понесених ним судових витрат у цій справі.

Також встановлено, що позивачем з у цій справі взагалі не було понесено судових витрат у вигляді судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, оскільки останній, як працівник при вирішенні трудового спору, був звільнений від його сплати в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Крім того, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги позивача, останній також не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат на правову допомогу, якщо, навіть, останні ним були дійсно понесені під час розгляду цієї скарги апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.