Справа № 343/2854/14-ц
Провадження № 22-ц/779/550/2015
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», яку представляє Долинське районне відділення Івано-Франківської обласної дирекції HACK «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" на рішення Долинського районного суду від 30 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою суду від 26 листопада 2014 року до участі в справі залучено ОСОБА_5 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та Національну акціонерну страхову компанію «Оранта», яку представляє Долинське районне відділення Івано-Франківської обласної дирекції HACK «Оранта», в якості співвідповідача.

Уточнивши позовні вимоги, позивач в їх обґрунтування посилалась на те, що 03 вересня 2014 року о 12 год. в м. Долина по вул.Пушкіна водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_1, в зв'язку з чим вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Долинського районного суду від 24 вересня 2014 року по справі №343/2310/14-п ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Автомобіль марки «Renault Logan» зареєстрований на чоловіка позивачки ОСОБА_5, який бере участь у справі в якості третьої особи, і в той же час автомобіль належить їм обом на праві спільної сумісної власності.

Вважає, що ОСОБА_7 своїми діями завдав їй матеріальну шкоду та моральну шкоду.

Для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу вона звернулась до приватної виробничо-комерційної фірми «B.C.K.» в м.Івано-Франківськ, в зв'язку з чим вищевказаним підприємством проведені ремонтні роботи на суму 4418,21 грн., таким чином саме ця сума і є матеріальним збитком, завданим відповідачем.

В зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_7 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у страховій компанії «Оранта», то саме страхова компанія зобов'язана відшкодувати їй матеріальну шкоду без врахування франшизи, тому розмір матеріальної шкоди повинен становити 3908,21 грн. Іншу частину матеріальної шкоди в розмірі франшизи в сумі 510 гривень зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_7

Зазначала, що страхова компанія незаконно відмовила їй у виплаті страхового відшкодування.

Посилаючись на наведене, просила стягнути на свою користь: із страхової компанії "Оранта" страхове відшкодування у вигляді матеріальної шкоди в розмірі 3908 грн. 21 коп.; із ОСОБА_6 - моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та франшизу в розмірі 510 грн.

Ухвалою суду від 23 січня 2015 року позовну вимогу ОСОБА_4 про стягнення із ОСОБА_6 510 грн. франшизи залишено без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Долинського районного суду від 30 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_4 3908 грн. 21 коп. страхового відшкодування у вигляді матеріальної шкоди (збитків).

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 108,90 гривень витрат по сплаті судового збору та витрат по наданню юридичних послуг згідно угоди, а з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» стягнуто на користь ОСОБА_4 834,70 гривень витрат по сплаті судового збору та витрат по наданню юридичних послуг згідно угоди.

На дане рішення Відкрите акціонерне товариство НАСК "Оранта" подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд дійшов висновку про те, що рахунок про оплату від 03.09.2014 року № та Акт виконаних робіт від 05.09.2014 року за №4901 від Приватної виробничо-комерційної фірми "В.С.К." та фіскальний чек від 31.12.2014 року на суму 4418,21 грн. є належними та допустимими доказами, що визначають матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП. Також суд встановив, що розмір майнової шкоди не було оцінено відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", що не є підставою для відмови в позові.

Вважає такі висновки суду помилковими, оскільки вони не відповідають ч.3 ст.7, ст.12 вищевказаного Закону. Зазначає, що НАСК "Оранта" оформила дослідження, яким було визначено матеріальний збиток в розмірі 2578,58 грн. Враховуючи, що умовами договору передбачена франшиза в сумі 510 грн., то розмір відшкодування зменшується на вказану суму і становить 2068,58 грн., і саме ця сума матеріального збитку підлягає відшкодуванню.

Також апелянт вважає, що суд не повинен був приймати до уваги такий доказ як фіскальний чек, який був наданий позивачем на стадії розгляду справи, і при цьому позивачем не зазначено причини не подання цього доказу в строки, передбачені ч.1 ст.131 ЦПК України. На думку апелянта, даний доказ одержаний із порушенням встановленого законом порядку, тому судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт стверджує, що суд незаконно не взяв до уваги його посилання на те, що податок на додану вартість при визначенні страхового відшкодування у даному випадку нараховуватись не повинен. Це підтверджується п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім того, вважає помилковим висновок суду про порушення страховою компанією термінів виплати страхового відшкодування.

З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з НАСК "Оранта" на користь позивача 2068,58 грн. страхового відшкодування, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній мотивів та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників апелянта та позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Згідно вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апелянтом рішення суду оскаржується в частині стягнення матеріальної шкоди, а точніше її розміру, тому саме в цій частині воно підлягає перегляду. В іншій же частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що 03.09.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля марки «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

Постановою Долинського районного суду від 24.09.2014 року винним у ДТП було визнано ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.6).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 в період з 18.04.2014 р. по 17.04.2015 р. була застрахована у HACK «Оранта», про що свідчить поліс №АС/7869994 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.32).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що винним у дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у страховій компанії «Оранта», і неправомірними діями якого позивачу завдана матеріальна шкода, розмір якої підтверджується наданими позивачем документами: актом виконаних робіт № 4901 від 05.09.2014 року (а.с.5), рахунком на оплату № від 03.09.2014 року (а.с.4) та фіскальним чеком від 31.12.2014 року (а.с.59 зворот). Вказані документи видані Приватною виробничо-комерційною фірмою "В.С.К.", якою було здійснено відновлювальний ремонт транспортного засобу «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_1.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ж ст.28. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, зокрема, шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу.

Положенням статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 самостійно відремонтувала свій автомобіль. Вартість ремонтних робіт становить 4418 грн. 21 коп., що підтверджується рахунком на оплату № від 03 вересня 2014 року, актом виконаних робіт № 4901 від 05.09.2014 року та фіскальним чеком від 31.12.2014 року. Всі ці документи були видані приватною виробничо-комерційною фірмою «В.С.К.», яка є спеціалізованою станцією технічного обслуговування та офіційним дилером автомобілів марки «Renault».

Суд правильно вважав, що вказані документи є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт понесених ОСОБА_4 реальних витрат (збитків). Про факт оплати коштів за ремонт автомобіля в розмірі 4418 грн. 21 коп. свідчить відмітка про оплату на акті виконаних робіт № 4901 від 05.09.2014 року.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що завдана ОСОБА_4 фактична шкода підтверджується саме рахунком на оплату № від 03 вересня 2014 року, актом виконаних робіт № 4901 від 05.09.2014 року та фіскальним чеком від 31.12.2014 року, а не дослідженням № AT 0497 ВВ-25.09/2 від 25.09.2014 року, яке тільки прогнозує вартість відновлювального ремонту, котрий ще не здійснено. При цьому, як в акті виконаних робіт №4901 від 05.09.2014 року, так і у вищевказаному дослідженні вказано той самий об'єм робіт та запчастини, які підлягають заміні, що також підтверджує про відсутність наміру завищити вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачем ОСОБА_4

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_4 в частині стягнення з НАСК "Оранта" страхового відшкодування у вигляді матеріальної шкоди в розмірі 3908,21 грн. (остаточна сума збитків за мінусом франшизи у 510 грн.).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про помилковість висновку суду щодо визнання наданих позивачем документів (рахунку про оплату, акту виконаних робіт, фіскального чеку) належними та допустимими доказами, що визначають матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_4 було долучено документи, які підтверджують реальні витрати, які були нею понесені під час відновлювального ремонту, так як автомобіль вже відремонтовано, а тому будь-які експертні дослідження щодо вартості відновлювального ремонту є зайвими, так як на даний час є відома точна сума відновлювального ремонту, витрачена позивачкою у спеціалізованій станції технічного обслуговування автомобілів марки «Renault».

Твердження апелянта щодо незаконного прийняття судом до уваги наданого вже після початку розгляду справи по суті позивачем фіскального чеку є безпідставними, оскільки у цьому не вбачається порушення ст.131 ЦПК України з огляду на те, що фіскальний чек виданий 31 грудня 2014 року, тому на момент звернення до суду з позовом і під час попереднього судового засідання у справі його ще не існувало і чек було долучено відразу після його отримання позивачем.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо незаконного нарахування податку на додану вартість при визначенні страхового відшкодування, оскільки судом вірно встановлено фактичне здійснення ремонту автомобіля приватною виробничо-комерційною фірмою «В.С.К.», яка є платником ПДВ, що підтверджується свідоцтвом №12881066 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с.59), тому сума ПДВ підлягає відшкодуванню.

Щодо помилкового висновку суду про порушення страховою компанією термінів виплати страхового відшкодування, то такі доводи апелянта є безпідставні, оскільки судом правильно встановлено, що крайній строк виплати страхового відшкодування, відповідно до ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплив, так як з часу подання заяви про виплату страхового відшкодування від 03 жовтня 2014 року (а.с.35), минуло вже більше 90 днів, проте всупереч зазначеній нормі закону прийнятого письмового рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_4 не отримала.

Інші доводи також не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій