У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 02 червня 2006 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 13 900 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Проте, на порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2014 року у нього виникла заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором у розмірі 40 648 грн 44 коп., з яких: 6 632 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31 842 грн 70 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 174 грн 74 коп. - сума штрафу, нарахованого за порушення строків платежів: фіксована частина - 250 грн та процентна складова - 1 923 грн 74 коп.

Посилаючись на вказані обставини банк просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з копії заяви ОСОБА_4 від 02 лютого 2006 року, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит шляхом видачі кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом у сумі 10 000 грн на умовах, визначених в Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифами банку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 02 лютого 2006 року б/н у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 40 898 грн 44 коп., з яких: 6 632 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31 842 грн 70 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 174 грн 74 коп. - сума штрафу, нарахованого за порушення строків платежів: фіксована частина - 250 грн та процентна складова - 1 923 грн 74 коп.

Відповідно до виписки за особовим рахунком ОСОБА_2 № НОМЕР_1, 23 лютого 2006 року у Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні Березанське (далі - ТВБВ «Березанське») відповідачу було видано грошові кошти готівкою у розмірі 9 991 грн через касу відділення.

Згідно з указаною випискою у подальшому в рахунок погашення заборгованості за отриманий кредит за рахунком було здійснено шість платежів на загальну суму шляхом внесення готівкових коштів в касу відділення.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що він звертався у 2006 році до відділення банку для отримання кредиту у сумі 10 000 грн, ним заповнено та підписано заяву на отримання кредитних коштів, яка і була договором про надання банківських послуг, однак кредитну картку не отримував, оскільки керуючий банком повідомив, що кредитні картки відсутні. Відповідач неодноразово звертався до відділення банку за отриманням картки, однак йому її не видали (а. с. 108).

Згідно із підписаною відповідачем заявою від 02 червня 2006 року, він ознайомлений і згоден з Умовами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною картою (далі - Правила) і Тарифами банку (далі - Тарифи). Відповідач висловив згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що всі представлена ним інформація правильна.

Відповідно до п. 3.1 Умов і Правил, для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, їх вид і строк дії визначений в заяві і в Пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунка, вказана у розділі «Відмітки банку» заяви.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що банком не надано доказів, які б свідчили проте, що відповідач отримував кредитну картку, зокрема у заяві взагалі відсутня графа, в якій би вказувалося про видачу відповідачу картки, його підпис, який би свідчив про її отримання ним або інші дані, які б вказували на це, та як воно визначено п. 3.1 Умов та Правил, а також відсутні докази отримання коштів саме відповідачем, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335>, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st332> суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st332>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни -відхилити.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук