Справа № 534/1628/15-ц
Провадження № 2/534/730/15
Рішення

Іменем України

18 листопада 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Банк Фінанси та Кредит, про зобовязання виконання умов договору про банківський строковий вклад (депозит) та стягнення неустойки,

в с т а н о в и в:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі начальника відділення № 30, в якому просить зобовязати відповідача до виконання умов договору про депозитний вклад, укладеного ним 28 травня 2014 року з ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі начальника відділення № 30 шляхом повернення депозитного вкладу в розмірі 20 доларів США та нарахованих на період дії договору відсотків.

Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем умов укладеного договору та положень ст.1060 ЦК України, відповідно до якої договір банківського вкладу укладається на умовах його повернення зі спливом встановленого договором строку. Відповідальність банка за порушення грошового зобовязання визначає в розмірі 12,10 %.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позові.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву (а.с.36-37)

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що 28 травня 2014 року між позивачем та ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі начальника відділення № 30 м. Комсомольська був укладений договір про банківський строковий вклад № 300131/54392/370-14 (а.с. 4), відповідно до якого Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № 2635.1.111780.015 в сумі 20 доларів США на строк з 28 травня 2014 року до 02 червня 2015 року.

По закінченню строку договору позивач звернувся до Банку із заявою про повернення банківського вкладу (а.с.6-8), в задоволенні якої йому було відмовлено в звязку з необхідністю дотримання Банком нормативно-правових вимог державних наглядових та контролюючих органів /зокрема Постанови правління НБУ № 160 від 03 березня 2015 року/ (а.с. 9).

На етапі розгляду судової справи, відповідач, обгрунтовуючи заперечення проти позову у звязку зі запровадженням тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» посилається на положення ч.5 ст..36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року

№ 4452-VI /далі по тексту: ЗУ№ 4452-VI/ у відповідності до положень якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

Пункт 2 частини п'ятої статті 36 в редакції Закону № 629-VIII від 16.07.2015\

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку;

Пункт 3 частини п'ятої статті 36 в редакції Закону № 1586-VII від 04.07.2014\

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

Пункт 4 частини п'ятої статті 36 в редакції Закону № 629-VIII від 16.07.2015\

5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Частину п'яту статті 36 доповнено пунктом 5 згідно із Законом № 1586-VII від 04.07.2014; із змінами, внесеними згідно із Законом № 629-VIII від 16.07.2015\

Визначаючи характер спірних правовідносин, з врахуванням того, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків сторін став Договір про банківський строковий вклад, суд, приймаючи до уваги положення згаданого Договору щодо відповідальності сторін та вирішення суперечок, що виникають за цим Договором, виходить з наступного:

У відповідності до статті 55 Конституції України «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом».

Право на справедливий суд задеклароване в ст. 6 КОНВЕНЦІІ про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Отже, судове рішення є насамперед способом захисту порушеного права і безпосередньо не призводить до задоволення вимог, оскільки задоволення вимог практично відбувається на стадії виконання судового рішення - у відповідності до положень ЗУ «Про виконавче провадження» - в добровільному порядку, або в порядку примусового виконання.

Виходячи із змісту п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, викладеній із прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативного впливу на стабільність банківської системи», згідно з якою запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника; Пункт 9 частини першої статті 37 в редакції Закону N 5411-VI ( 5411-17 ) від 02.10.2012; із змінами, внесеними згідно із Законом N 1586-VII ( 1586-18 ) від 04.07.2014; в редакції Закону

N 78-VIII ( 78-19 ) від 28.12.2014 , є обставиною, що зумовляє обов'язкове зупинення виконавчого провадження, слід дійти висновку, що заборона на задоволення вимог кредиторів забезпечується шляхом обовязкового зупинення виконавчого провадження, а відтак судове рішення, яке є способом захисту порушеного права особи, не суперечить запровадженому ЗУ № 4452-VI мораторію і тим більше не має будь-якого негативного впливу на стабільність банківської системи.

Вирішуючи справу у відповідності положень ст..8 ЦПК України та керуючись загальновизнаною нормою права щодо поняття та підстав припинення зобовязань , які регламентовані главою 59 ЦК України, суд, приймаючи до уваги, що ЗУ № 4452-VI, із введенням мораторію встановлює лише певні особливості для виконання таких зобовязань, в даному випадку кредитних, вважає, що спірні правовідносини, виходячи із предмету спору, регулються насамперед нормами ЦК України та положеннями Договору про банківський строковий вклад № 300131/54392/370-14, за умовами якого сторони підтвердили взяті по ньому зобовязання, в т.ч. із зазначенням права Вкладника на повернення вкладу зі спливом строку дії договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Станом на час розгляду справи в суді стороною відповідача не надано даних щодо повернення вкладу або його частини, з огляду на що в даному випадку має місце порушення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до п. 6 Договору сторони домовились, що після закінчення строку, визначеного п.1 Договору Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених п.5.2 Основних умов. За час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 Договору, Банк нараховує Вкладникові проценти за ставкою 12,10%. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на відкритий в Банку рахунок № 2635.1.111780.015

Отже, приймаючи до уваги, що в даній ситуації Банк порушив взяті за договором зобовязання щодо повернення вкладу по закінченню строку дії договору на вимогу Вкладника, вимоги позивача, з огляду на застосування до даних правовідносин норм ЦК України та положень укладеного між сторонами договору, підлягають до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, звернувшись до суду із вимогою нарахування 12,10 % річних, зокрема і в якості відповідальності за порушення грошового зобов'язання, позивач фактично підмінив правову природу процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, з процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, передбаченими статтею 1061 ЦК України, вважаючи вочевидь, що зазначені проценти є тотожними за своєю правовою природою та заміщують один одного. Проте, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами, з огляду на що, вирішуючи спір у згаданій частині заявлених вимог та враховуючи, щопозивач вимагає, як сплати процентів за користування грошовими коштами, наданими в якості банківського вкладу (ст.1061 ЦК України), так і сплати процентів в якості застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України), суд наголошує на тому, що оскільки розмір процентів за порушення грошового зобовязання не був визначений сторонами при укладенні договору, в даному випадку має бути застосована загальна норма цивільного права щодо відповідальності Боржника за прострочення грошового зобовязання, як вона визначена ч.2 ст.625 ЦК України - в розмірі 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання зобовязання, в межах заявлених позивачем вимог, у відповідності із проведеним розрахунком, що становитиме суму відповідно - 27 центів США, де /20 доларів США х 3% : 365 днів х 170- дні прострочення платежу/.

В даному випадку, три проценти річних за порушення грошового зобовязання, які по своїй правовій природі є способом захисту порушеного права Вкладника, а не санкцією в розумінні положень ЗУ № 4452-VI, нараховані судом на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки в укладеному між сторонами договорі та основних умов немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

Розмір судових витрат обрахований судом у відповідності до положень п.1 ч.1 ЗУ «Про судовий збір» за ставкою НБУ на час розгляду справи в суді. Судові витрати покладені судом на сторону відповідача у відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213,215 ЦПК України, ст.ст. 526, 1060 ЦК України, суд,

в и р и ш і в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ Банк Фінанси та Кредит на користь ОСОБА_1 готівкові кошти з депозитного рахунку № 2635.1.111780.015 в сумі 20 доларів США та проценти, нараховані за фактичний термін розміщення вкладу в порядку, як він передбачений п.2 договору № 300131/54392/370-14.

Стягнути з ПАТ Банк Фінанси та Кредит на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми виконання зобовязання протягом періоду з 02 червня 2015 року до 18 листопада 2015 року включно в сумі 27 центів США.

На користь держави стягнути з ПАТ Банк Фінанси та Кредит судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом.

Суддя Т.В.Окунь