Справа № 473/4196/15-ц
"25" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Вуїва О.В.,
при секретарі Заблоцькій М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»», про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,
В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 02 вересня 2015 року о 09 годині 40 хвилин на 152 км. автодороги Ульянівка-Миколаїв ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1, в порушення п.16.13 ПДР України змінив напрямок руху з головної дороги ліворуч, не надав переваги у русі та допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі в зустрічному напрямку, після чого останній змінивши напрямок руху ліворуч, зіткнувся з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Братського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1, як власнику автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3, було завдано матеріальну шкоду у вигляді очікуваних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу, що еквівалентно вартості автомобіля та становить 282 446,76 грн., витрат на проведення дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди в розмірі 604,20 грн. та витрат на послуги з евакуації автомобіля з місця пригоди в розмірі 2 500 грн.
Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця автомобіля «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта»», страховик в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи зобов'язався сплатити потерпілому 49 490 грн. страхового відшкодування, а тому ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 залишок невідшкодованої шкоди в розмірі 236 570,96 грн., а також судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з'явилися, проте остання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта»» в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що 02 вересня 2015 року о 09 годині 40 хвилин на 152 км. автодороги Ульянівка-Миколаїв ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1, в порушення п.16.13 ПДР України змінив напрямок руху з головної дороги ліворуч, не надав переваги у русі та допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі в зустрічному напрямку, після чого останній змінивши напрямок руху ліворуч, зіткнувся з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Братського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1, як власнику автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3, було завдано матеріальну шкоду у вигляді:
-очікуваних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Зокрема, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №ВЭ-437 від 25 вересня 2015 року (а.с. 14-47) вартість ремонтних робіт, виходячи з характеру та обсягу пошкоджень (без врахування фізичного зносу деталей, які необхідно замінити) значно перевищує ринкову вартість аналогічного транспортного засобу в аналогічній комплектації, проте в справному стані, а тому розмір шкоди еквівалентний ринковій вартості аналогічного транспортного засобу в аналогічній комплектації, проте в справному стані та становить 282 446,76 грн;
-витрат на проведення дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди в розмірі 604,20 грн. (а.с. 7);
-витрат на послуги з евакуації автомобіля з місця пригоди в розмірі 2 500 грн. (а.с. 7 зворотня сторона).
За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, зокрема шкоду, повязану з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілого.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Разом з тим, відповідно до п. 14 постанови Пленуму при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Таким чином до стягнення підлягає:
1)шкода у вигляді вартості втраченого майна за вирахуванням страхового відшкодування, що становить 232 956,76 грн. (282 446,76 грн. (ринкова вартість аналогічного автомобіля) 49 490 грн. (страхове відшкодування за вирахуванням франшизи, яка зарахована до розміру шкоди);
2)шкода у вигляді витрат на проведення дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди в розмірі 604,20 грн.;
3)шкода у вигляді витрат на послуги з евакуації автомобіля з місця пригоди в розмірі 2 500 грн., а всього в загальному розмірі 236 060,96 грн.
При цьому доводи позову про додаткове стягнення франшизи в розмірі 510 грн. не заслуговують на увагу, оскільки вказана сума вже включена до розміру шкоди та не може бути стягнута повторно (подвійне стягнення).
За таких обставин вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
В силу ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 2 360,61 грн. судового збору.
Враховуючи принцип диспозитивності суд не вирішував питання щодо передачі пошкодженого автомобіля відповідачу в зв'язку з відсутністю відповідного звернення.
Керуючись ст. ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»», про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 236 060 (двісті тридцять шість тисяч шістдесят) гривень 96 копійок в порядку відшкодування матеріальної шкоди, а також 2 360 (дві тисячі триста шістдесят) гривень 61 копійку судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Вуїв