АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

12 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,

за апеляційною представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року,

встановила:

у травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення, посилаючись на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яку відповідачі у добровільному порядку звільняти відмовляються.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідачів звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 28.09.2007 р. було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику було надано в кредит 86 280 дол. США терміном до 28.09.2027 р. На забезпечення виконання зобов'язання між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2009 р. було звернуто стягнення на вказану квартиру, позивач просив виселити ОСОБА_1 та інших осіб з вказаної квартири. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив виселити з вказаної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням 09 липня 2015 р. позов було задоволено - виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вказаної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2013 р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідачі знали правові наслідки такого рішення, а тому направлення позивачем їм вимоги про виселення в березні 2014 р., незважаючи на те, що вони її не отримали, є підставою для їх виселення.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2009 р. В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, представник позивача стверджувала, що вказане рішення не скасоване, а тому позивач посилається саме на вказане рішення.

Вирішуючи заявлений позов, суд першої інстанції вказав, що протягом тривалого часу, а саме з 2009 р. між сторонами тривали судові спори з приводу вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру та посилався на рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2013 р., як остаточне, хоча даних про скасування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2009 р. в справі немає.

Тому в частині вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2 ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 р. провадження у справі було закрито відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В ч. 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зазначена правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 р. у справі №6-39цс15.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/9791/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12341/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.