АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5353/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3758/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ДПТНЗ "Полтавське вище професійне училище "ім. А.О. Чепіги" про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що згідно наказу №32 к від 01.04.2013 року вона була прийнята на роботу в ДПТНЗ «Полтавське вище професійне училище ім.А.О.Чепіги» на посаду викладача історії та філософії погодинно (128 годин) з 01.04.2013 року. Наказом № 65 к від 30.08.2013 року її було прийнято на посаду викладача історії з 01.09.2013 року. 02.09.2013 року між нею та відповідачем було укладено контракт, відповідно до якого її було прийнято на посаду викладача історії, терміном дії контракту з 01.09.2013 року по 01.09.2014 року, який 01.09.2014 року згідно наказу №121 ВН відповідач продовжив на 2014-2015 роки. Наказом директора училища № 58-к від 01.09.2015 року її було звільнено з посади викладача історії відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням терміну дії контракту. Однак, вважаючи своє звільнення незаконним, зважаючи на те, що між нею та відповідачем трудові відносини тривали вже після закінчення терміну дії строкового трудового договору, а саме після 01.09.2014 року, тобто дія договору є продовженою на невизначений строк, просила суд поновити її на посаді викладача історії ДПТНЗ «Полтавське вище професійне училище ім.А.О.Чепіги», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у якому є невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 21 КзпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Абзацом 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що оскільки згідно з частиною 2 статті 23 КЗпП України трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

За змістом ч. 2 ст. 23 КЗпП України та вищевказаних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при вирішенні даного спору підлягають встановленню обставини (характер роботи, умови її виконання, інтереси працівника чи інші випадки, передбачені законодавчими актами), які стали підставою для укладення строкового трудового договору.

При цьому в розумінні ч. 2 ст. 23 КЗпП України «характер наступної роботи» означає таку роботу, яка не виконується постійно, а лише протягом певного строку (сезону), а формулювання «умови виконуваної роботи» визначає таку роботу, як постійну, але для виконання якої в силу конкретних обставин трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін (наприклад, для заміщення відсутнього працівника тощо).

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у т.ч. матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Отже, умовами продовження дії договору на невизначений строк є фактичне продовження трудових відносин та відсутність вимог про їх припинення з боку кожної із сторін.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі наказу №32 к від 01.04.2013 року «Про прийом на роботу» ОСОБА_2 було прийнято на посаду викладача історії та філософії погодинно (128 годин) з 01.04.2013 року (а.с.9).

Наказом №65 к від 30.08.2013 року «Про прийом на роботу ОСОБА_2» позивача було прийнято на посаду викладача історії з 01.09.2013 року на умовах контракту строком на один рік (а.с.10).

02.09.2013 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 28.05.2013 року укладено контракт між ДПТНЗ «Полтавське вище професійне училище ім.А.О.Чепіги» та ОСОБА_2 про прийняття її на посаду викладача історії. Термін дії контракту з 01.09.2013 року по 01.09.2014 року (а.с.13-14).

Частиною 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» передбачено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого 24 грудня 2002 року наказом Міністерства освіти і науки України № 744, визначено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Таким чином, згідно із законодавством відповідач вправі укладати із позивачем строковий трудовий договір.

Згідно наказу №121 ВН від 01.09.2014 року «Про продовження терміну контракту працівників» (а.с.11) в зв'язку з закінченням терміну дії контракту, було продовжено термін його дії на 2014/2015 рік працівникам училища, в тому числі ОСОБА_2 з 01.09.2014 року по 01.09.2015 року (а.с. 11). Видачі даного наказу передувала її особиста заява від 13.06.2014 року (а.с. 48). Проте що позивач ознайомлена з даним наказом свідчить її особистий підпис від 01.09.2014 року (а.с.11 зворот). Даний наказ позивачем не оскаржувався.

Наказом ДПТНЗ «Полтавське вище професійне училище ім.А.О.Чепіги» №58 к від 01.09.2015 року «Про звільнення» ОСОБА_2 звільнено з посади викладача історії з 01.09.2015 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії контракту (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору відбулося правомірно, оскільки проведене за згодою працівника та роботодавця, де кожна із сторін виразила свою волю на припинення трудових відносин тоді, коли укладався і підписувався строковий договір. А продовження терміну дії контракту на 2014-2015 роки не являється зміною його умов та відповідно до частини 2 статті 23 КЗпП України не тягне з собою набуття трудовим договором характеру безстрокового. У зв'язку з безпідставністю позовних вимог про поновлення на роботі, місцевий суд прийшов до висновку й про відсутність правових підстав для здійснення стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Оскільки підставою припинення трудового договору (контракту) із ОСОБА_2, було саме закінчення строку його дії, а не інші підстави, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність її звільнення згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта на те, що після 01 вересня 2014 року, тобто після закінчення строку її трудового договору, трудові відносини сторін фактично тривали, а тому внаслідок цього дія контракту вважається продовженою на невизначений строк на тих же умовах, оскільки термін дії даного контракту, у зв'язку з його закінченням на підставі наказу № 121 ВН від 01.09.2014 року було продовжено на 2014/2015 року, а саме з 01.09.2014 року по 01.09.2015 року та вже відповідно до наказу ДПТНЗ «Полтавське вище професійне училище ім.А.О.Чепіги» №58 к від 01.09.2015 року її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 01 вересня 2015 року.

Вказане свідчить про те, що спірний строковий контракт було продовжено на визначений строк, і припинення такого трудового договору відбулося після закінчення строку, на який він був продовжений

В свою чергу, переукладення або продовження контракту не дає підстав стверджувати, що ОСОБА_2 почала працювати по безтерміновому трудовому договору.

Посилання апелянта на те, що наказ відповідача про прийом її на роботу не містить даних про те, що вона прийнята на період перебування іншого працівника у відпустці, суттєвими не являються оскільки жодним чином не впливають на підставу звільнення її з роботи.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів також не приймаються до уваги як такі, що спростовують висновок суду про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки не ґрунтуються на законі та належних доказах.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 314, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Дряниця Ю.В. /підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.