У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів наказу незаконними, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати незаконними пункти 2 і 3 наказу дочірньої компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України») від 1 грудня 2011 року № 194-к.

На обґрунтування позову вказував, що пункти 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» від 1 грудня 2011 року № 194-к про його поновлення на роботі з 7 грудня 2011 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року та звільнення 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту від 8 грудня 2006 року № 30 є незаконними та не відповідають чинному законодавству.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року, позов задоволено. Визнано пункти 2 та 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» від 1 грудня 2011 року № 194-к незаконними. Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») прийняти наказ про скасування пунктів 2 та 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» від 1 грудня 2011 року № 194-к.

У касаційній скарзі ПАТ «Укргазвидобування», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідачем не видано наказу про скасування визнаного судом незаконним наказу про звільнення позивача 26 лютого 2008 року № 114-к та визнання запису в трудовій книжці про його звільнення недійсним. Без видання такого наказу неможливо зробити передбачені вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників відповідні записи в трудовій книжці позивача про поновлення на роботі. Наказ ДК «Укргазвидобування» від 1 грудня 2011 року № 194-к про поновлення ОСОБА_3 на роботі з 7 грудня 2011 року, а не з 27 лютого 2008 року, як це встановлено нормами чинного трудового законодавства, і одразу ж звільнений у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту від 8 грудня 2006 року № 30, не може свідчити про його поновлення на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року. Пункт 3 наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к про звільнення ОСОБА_3 з роботи 7 грудня 2011 року у зв'язку з закінченням терміну дії контракту від 8 грудня 2006 року № 30 також не може бути розцінений як законний. Трудовий контракт від 8 грудня 2006 року № 30 між позивачем та відповідачем було розірвано з ініціативи відповідача шляхом визнання наказу від 26 серпня 2008 року № 114-к про звільнення позивача, який визнаний незаконним у судовому порядку, і до теперішнього часу в установленому законом прядку не поновлювався. Не може бути розірвано трудовий контракт, який на момент видання наказу не був відновлений.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив рішення без змін.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 був звільнений наказом відповідача від 26 лютого 2008 року № 114-к з посади начальника філії з 27 лютого 2008 року. Умови матеріального забезпечення позивача до його звільнення були встановлені контрактом від 8 грудня 2006 року.

31 березня 2010 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позивач ОСОБА_3 був поновлений на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2008 року по 31 березня 2010 року. У частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави або незаконного переведення на iншу роботу працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. При винесеннi рiшення про поновлення на роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно приймає рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року, не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить рiшення про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.п. 2, 3 наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укргазвидобування», поновлено ОСОБА_3 на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» з 7 грудня 2011 року та звільнено з 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Згідно із ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Залишаючи без змін рішення районного суду про скасування п. 2 спірного наказу, апеляційний суд не звернув уваги на те, що такий наказ видано на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року з урахуванням норм ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», а тому його скасування суперечить нормам ч. 4 ст. 124 Конституції України, якою передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, судами установлено, що для ознайомлення із наказом від 1 грудня 2011 року позивача було запрошено через дев'ять місяців телеграмою від 28 вересня 2012 року, однак ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні у Харківській міській лікарні № 26, а тому повідомив відповідача про неможливість з'явитися для ознайомлення із наказом телеграмою 2 жовтня 2012 року.

Разом з тим апеляційний суд не звернув уваги на доводи представника відповідача про те, що, зважаючи на обізнаність ОСОБА_3 про існування наказу та про необхідність внесення відповідних записів до трудової книжки, останній до теперішнього часу таких дій не вчинив. Особисто або уповноваженого належним чином представника з трудовою книжкою не направив та трудову книжку для внесення відповідних записів не надіслав, а тому не можна вважати, що саме відповідачем були порушені норми п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 3 наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к ОСОБА_3 звільнено з роботи 7 грудня 2011 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 6.1 укладеного між сторонами контракту 8 грудня 2006 року № 30 зазначений контракт діє з 8 грудня 2006 року по 7 грудня 2011 року. Згідно із п. 2 ст. 36 КЗпП України закiнчення строку (пункти 2 i 3 статтi 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають i жодна з сторiн не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку його дії не вимагає заяви або волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору ОСОБА_3 висловив при укладенні контракту, строк дії якого закінчується 7 грудня 2011 року, а власник не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що спірний наказ не може свідчити про поновлення ОСОБА_3 на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року, оскільки наказ про поновлення ОСОБА_3 на роботі з 7 грудня 2011 року, а не з 27 лютого 2008 року, винесено з одночасним звільненням з 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту, є передчасним.

Крім того, апеляційному суду слід перевірити доводи ОСОБА_3 про те, що ним не був пропущений процесуальний строк оскарження наказу від 1 грудня 2011 року, з урахуванням норм ст. 233 КЗпП України, з поважних причин, оскільки фактично з копією оспорюваного наказу він був ознайомлений 28 січня 2015 року при ознайомленні із запереченнями у матеріалах справи № 638/14779/13-ц. Разом з тим позивача було запрошено телеграмою для ознайомлення із спірним наказом ще у вересні 2012 року, а тому позивачу слід навести поважні причини пропуску строку на оскарження наказу, оскільки позивач безпідставно не цікавився змістом оскаржуваного наказу та не користувався своїми процесуальними правами.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик