Справа № 524/7141/15-ц
10.11.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Кривич Ж.О.,
при секретарі Стецик Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька,
ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька.
Вказувала, що з відповідачем до 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування з відповідачем у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення залишилась проживати з нею і на даний час знаходиться на її вихованні та утриманні.
Зазначала, що батько з народження дитини ухиляється від своїх батьківських обов'язків по її вихованню, зовсім не цікавиться нею, фізичним та духовним розвитком, здоров'ям, не зустрічається з донькою, коштів на її утримання не надає.
Має можливість виїзджати з донькою за кордон з метою екскурсії, відпочинку та оздоровлення дитини, розвитку здібностей дитини, до родичів, які проживають в Російській Федерації, однак батько дитини при неодноразових її зверненнях до нього своєї згоди на виїзд доньки за межі України не надає, нічим відмову не мотивуючи.
Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд: надати дозвіл на тимчасові виїзди ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття за межі державного кордону України, без нотаріальної згоди та супроводу батька ОСОБА_2, з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.
Позивачка надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав визначених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Під час розгляду справи, від позивача надійшла заява про зміну її прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 в зв'язку з укладенням шлюбу.
Відповідач в судове засідання не прибув, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Суд, вивчивши матеріали позовної заяви, встановив наступне.
Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі.
Відповідно ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян ОСОБА_5 відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Пунктом 2-1 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі.
Згідно з п. 2-2 даних правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Судом встановлено що 09.08.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадського стану зареєстрований шлюб, в якому народжена дитина дочка ОСОБА_4.
Вказаний шлюб був розірваний 17.04.2007 року, з цього часу сторони проживають окремо, дочка ОСОБА_4 зареєстрована і проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
Відповідач ОСОБА_2 з моменту розірвання шлюбу фактично ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, здоров'ям, не зустрічається з донькою, матеріально її не забезпечує.
Позивачка, в свою чергу, самостійно матеріально утримує доньку, належним чином піклується про її здоров'я,фізичний та духовний розвиток, моральний стан. На даний час має можливість виїжджати з донькою за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини, розвитку її здібностей, до родичів в Російську Федерацію, де проживає двоюрідний брат позивачки ОСОБА_5 . Однак, у зв'язку з байдужістю батька до дитини, відсутністю з ним будь - якого зв'язку, Позивачка не може отримати від відповідача дозвіл на виїзд доньки за межі України у її супроводі.
Як відомо мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст.ст.141,155 СК України).
Як вбачається зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 р., Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов'язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоровя, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя.
Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції).
Таким чином, виходячи з інтересів дитини суд вважає за доцільне дозволити виїзд дитини разом із матір'ю за межі України.
Керуючись ст.ст. 141, 150 Сімейного Кодексу, ст.ст. 14, 57 59, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: