У х в а л а

26 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 6 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року, позов задоволено частково, постановлено визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: 17/1000 частин земельної ділянки загальною площею 0,15га, яка розташована по АДРЕСА_1; 1/6 частку в статутному капіталі малого приватного підприємства «ЮМО»; 1/6 частину тимчасової конструкції (гараж залізобетонний), яка розташована по АДРЕСА_2; у решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 17/1000 частин земельної ділянки скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 210, 220, 640, 657 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2011 року та ухвали цього ж суду від 2 квітня, 6 серпня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постановляючи ухвалу про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій в частині визнання за позивачкою права власності на 17/1000 частин земельної ділянки та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд виходив з того, що суд належним чином не з'ясував у чиїх інтересах був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки та дійшов передчасного висновку про те, що вона була придбана за особисті кошти ОСОБА_5 При цьому суд не звернув уваги на те, що грошові кошти в сумі 45 тис. грн (різниця між вартістю придбаної земельної ділянки) є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_5 13 квітня 2006 року придбала у ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0510га за 15 тис. грн., а відчужила її ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2007 року за ціною 60 тис. грн.

У наданих для порівняння:

- рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2011 року суд касаційної інстанції керувався тим, що відповідно до вимог статей 210, 640, 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже до моменту його державної реєстрації договір купіль-продажу квартири є неукладеним. У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не міг бути визнаний судом дійсним на підставі статті 220 ЦК України, та недійсним на підставі статті 215 ЦК України;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2014 року суд касаційної інстанції погодився із висновком апеляційного суду про те, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця, яка прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, тому в неї виникло право володіння та користування зазначеною квартирою з моменту відкриття спадщини, у зв'язку з чим вона має право на захист порушеного права, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про витребування цього майна від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, а також визнання права власності на це майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2015 року суд касаційної інстанції, дійшов висновку про те, що недодержання у момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсним. У судовому рішенні не наведено доказів, які б підтверджували державну реєстрацію спірного правочину. Суд не звернув уваги на те, що зміст належного позивачу права спадкоємця передбачає можливість оскарження продажу цього нерухомого майна, здійсненого без її згоди іншими особами (частина третя статті 215 ЦК України). Витребувати квартиру із володіння інших осіб позивач може у випадку скасування правової підстави такого володіння, якою є оспорюваний договір.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке просить переглянути ОСОБА_4, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права власності в порядку спадкування за законом за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко