Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Просянська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, який за життя 27 січня 2006 року склав заповіт, згідно якого заповів позивачу належну йому земельну ділянку, яка належала йому на підставі державного акта серії НОМЕР_1. Крім того, 21 березня 2007 року склав ще один заповіт, за яким заповів позивачу свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» на підставі свідоцтва серії НОМЕР_2, виданого Просянською сільською радою від 03 вересня 2002 року. Вказував, що після смерті батька звернувся до приватного нотаріуса з заявою про оформлення права на спадщину за заповітом після померлого батька, але йому було повідомлено, що спадкування буде здійснюватись за законом, а не за заповітом, оскільки неможливо визначити майно, яке заповідалось. Крім того, в тексті заповіту від 21 березня 2007 року не зазначено час його складання. На підставі викладеного, просив позов задовольнити.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року, позов задоволено.

Визнано чинним заповіт від 27 січня 2006 року, складений в Просянській сільській раді Нововодолазького району Харківської області, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, на ім'я ОСОБА_3, у якому замість земельної ділянки вказано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22 березня 2005 року, розташовану на території Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Визнано чинним заповіт від 21 березня 2007 року складений в Просянській сільській раді Нововодолазького району Харківської області померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, на ім'я ОСОБА_3, у якому замість майнового паю вказано свідоцтво НОМЕР_2 на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 03 вересня 2002 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 4,8032 га загальною вартістю 88 026 гривень 74 копійки, у тому числі 4,3834 га, пасовища площею 0,3928 га, пасовища площею 0,0270га, у межах згідно з планом, розташовану на території Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_5, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації від 19 листопада 2004 року № 408 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на праві власності на землю за № НОМЕР_3 22 березня 2005 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства вартістю 3132 грн з фонду майна КСП «Колос» на підставі свідоцтва серії НОМЕР_2, виданого Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 03 вересня 2002 року на ім'я ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що спадкодавець, складаючи заповіти, самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчинених ним правочинів.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 27 січня 2006 року ОСОБА_5 склав заповіт на ім'я ОСОБА_3, згідно якого заповів йому державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 березня 2005 року серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № НОМЕР_3. Крім того, 21 березня 2007 року ОСОБА_5 склав ще один заповіт, за яким заповів ОСОБА_3 свідоцтво серії НОМЕР_2 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), згідно якого він мав право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Колос», відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 13 липня 2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після смерті останнього ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька.

Листом приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л.А. суд було повідомлено про те, що спадкування після смерті ОСОБА_5 буде здійснюватись за законом, а не за заповітом, оскільки неможливо визначити майно, яке заповідалось. Крім того зазначено, що в тексті заповіту від 21 березня 2007 року не зазначено час його складання (а.с. 14).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутня постанова про відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину та у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, суди не перевірили, чи є обраний позивачем спосіб судового захисту належним, оскільки вказані заповіти не визнані судом недійсними, а тому вони є дійсними в силу закону.

Враховуючи наведене, усупереч вимогам статей 212 - 214, 315 ЦПК України суди на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернули та дійшли до передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська