Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач є співвласниками будинку АДРЕСА_1 який відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, поділено між ними в натурі по Ѕ частині кожному. Крім того, сторони є власниками земельних ділянок за зазначеною адресою. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці відповідача, тому вона не може належним чином користуватися належною їй частиною будинку, входити до нього, не інакше, як через земельну ділянку відповідача. Крім того, на земельній ділянці відповідача розміщені погріб та криниця, які знаходяться у спільному користуванні сторін. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд встановити на її користь безстроковий безоплатний земельний сервітут у вигляді проходу до її земельної ділянки, її частини житлового будинку, погребу, криниці та господарських споруд за рахунок земельної ділянки площею 0,189 га, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 березня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено на користь ОСОБА_3 безстроковий безоплатний земельний сервітут у вигляді права проходу до її частини житлового будинку, криниці та господарських споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок земельної ділянки площею 0,189 га, яка належить на праві власності ОСОБА_4, що розташована за вказаною вище адресою, у наступному порядку:

- прохід шириною 2,11 м від воріт по АДРЕСА_1 до житлового будинку з північної сторони господарської будівлі площею 0,0021 га. Довжина ділянки становить 8,68 м;

- прохід шириною 1,11 м від встановленого сервітуту до криниці, що забезпечить ОСОБА_3 доступ до неї. Довжина ділянки складає 2,98 м;

- для обслуговування частини житлового будинку, яка належить ОСОБА_3, з західної сторони будинку встановлено прохід шириною 1,61 м. Довжина ділянки - 8,98 м;

- з південної сторони будинку - довжина ділянки 5,71 м, встановлено прохід шириною 1,94 м, а також довжиною 5,69 м та шириною 1,54 м;

- для забезпечення доступу до земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, площею 0,1970 га (державний акт НОМЕР_1 від 06 листопада 1996 року) від житлового будинку до земельної ділянки встановлено прохід шириною 2,01 м. Довжина ділянки, на якій встановлено земельний сервітут, з одного боку становить 3,80 м, з другого - 3,60 м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 травня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності порушення прав позивачки, оскільки вона користується своїм будинком та колодязем з криницею лише шляхом проходу по земельній ділянці відповідача, а повне заперечення відповідачем проти позовних вимог свідчить про небажання відповідача у добровільному порядку укласти договір сервітуту його земельної ділянки.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Судами установлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,197 га, а відповідач є власником земельної ділянки площею 0,189 га в с. Копилів Макарівського району Київської області.

Сторони є власниками в рівних частках по Ѕ частині кожний житлового будинку АДРЕСА_1 який поділений між ними в натурі та повністю знаходиться на земельній ділянці відповідача, на якій знаходиться також і криниця, що перебуває у спільному користуванні сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК Україникористування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно із чч. 2, 3 ст. 402 ЦК Україниземельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Як установлено судами та визнано позивачкою, остання має іншу можливість задовольнити свої потреби щодо доступу до належної їй на праві власності частини будинку, земельної ділянки та криниці, оскільки відповідач надав позивачці у середині свого подвір'я відокремлений прохід із вільним доступом як до криниці, так і до її частини будинку та земельної ділянки.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач у добровільному порядку надав позивачці право земельного сервітуту, згідно з яким вона має можливість вільного проходу до належної їй частини житлового будинку, земельної ділянки та криниці. Пропонуючи свій варіант земельного сервітуту, позивач не довела, що умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, а спосіб здійснення сервітуту є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін