АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 679/187/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2219/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Фанди В.П.,

з участю: секретаря Лапка Ю.В.;

сторін: представника апелянта - Лишень С.С., представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нетішинського міського суду від 7 жовтня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору поруки, стягнення шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року, ОСОБА_3 звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 13 грудня 2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області постановлено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором № 242561-CRED від 5 серпня 2008 року у розмірі 32705,3 грн.

Виходячи з рішення суду між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки за виконання ОСОБА_4 обов'язків, що випливають з кредитного договору № 242561-CRED від 5 серпня 2008 року, за яким ним був отриманий кредит в сумі 20000 грн.. Проте, ОСОБА_3 вказує, що договір поруки не укладала і копію не отримувала. Про наявність судового рішення дізналася в лютому 2013 року у виконавчій службі, ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження, в подальшому отримала копію заочного рішення. Останнє на теперішній час є чинним.

В 2012 році за місцем роботи на ВП Хмельницька АЕС з неї проводилися стягнення, проте вона не знала, що саме за рішенням суду від 13 грудня 2010 року, оскільки щодо неї мали місце інші виконавчі листи.

У зв'язку з цим, позивач просила суд, згідно ст.10 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів», розірвати договір поруки № 242561/1 від 5 серпня 2008 року, згідно ст. 23 ч.1 п.7 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» матеріальну шкоду в розмірі 6000 гри. що є 30 % від

___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Ходоровський Б.В. Категорія:19,27

Доповідач: Купельський А.В.

20000 грн.; згідно ст.10 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» 1421400 грн., пені у розмірі трьох відсотків від вартості роботи (послуги); 52705,3 грн. моральної шкоди згідно ст. 22 ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», а також 32705,30 грн. як матеріальну шкоду згідно п. 5 ч.1 ст.4 та ст. 15 ч.7 п.3 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Нетішинського міського суду від 7 жовтня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що про договір поруки дізналась з постанови про відкриття виконавчого провадження, яку отримала лише у лютому 2013 року, крім того, договір поруки не підписувала.

Апелянт вказує, що на той час, коли було відкрите виконавче провадження ВП № 2595711, були відкриті й інші, що не дало змогу вчасно зорієнтуватись куди вираховуються кошти.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що письмову вимогу від банку із зазначенням невиконаного зобов'язання ОСОБА_4 отримала 7 листопада 2014 року разом із рішенням суду від 13 грудня 2010 року № 2-4621/10, тому вважає, що строк позовної давності не пропустила.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що сплив загальний строк позовної давності.

Проте, до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм процесуального та матеріального права, що призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Як вбачається з матеріалів справи 5 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки за виконання ОСОБА_4 обов'язків, що випливають з кредитного договору № 242561-CRED від 5 серпня 2008 року (а. с. 90).

13 грудня 2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області постановлено заочне рішення № 2-4621/10, яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно заборгованість станом на 5 листопада 2010 року за кредитним договором № 242561-CRED від 5 серпня 2008 року у розмірі 32705,3 грн. (а. с.10-12).

Постановою державного виконавця ВДВС Нетішинського міського управління юстиції від 18 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4621/10, виданого 13 грудня 2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області щодо боржника ОСОБА_3, та запропоновано їй добровільно виконати рішення суду до 25 квітня 2011 року (а. с.17).

Постановою державного виконавця 24 травня 2011 року виконавчий лист скеровано на ВП Хмельницька АЕС за місцем роботи боржника.

Вважаючи, що внаслідок ненадання позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» копій договору поруки, їй була спричинена шкода ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом та зазначила, що її порушені права підлягають поновленню шляхом розірвання договору поруки, стягнення шкоди, посилаючись на ст. ст. 4, 10, 15, 22, 23, Закон України „Про захист прав споживачів".

Між тим, споживачем, права якого захищаються на підставі вищенаведеного Закону, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.04.1996, № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Крім того, за ч. 4 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів" на яку посилається ОСОБА_3, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків в разі, якщо у роботі (послузі) наявні істотні недоліки.

Між тим, позивач надала суду висновок експерта про те, що підпис на договорі поруки виконано не ОСОБА_3 (а. с. 62-62), а отже, стверджує, що такого договору не існувало.

Крім того, 13 грудня 2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області постановлено заочне рішення № 2-4621/10, яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно заборгованість станом на 5 листопада 2010 року за кредитним договором № 242561-CRED від 5 серпня 2008 року у розмірі 32705,3 грн.. Тобто стягнення з позивача здійснювалось не на підставі договору поруки, а за рішенням суду.

Суд, роблячи висновок про сплив строку на подання позову, не зазначив щодо саме якого порушеного права сплив строк давності.

До того ж, кожна особа, відповідно до ст. З ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, відповідно до Закону України „Про захист прав споживачів" шляхом розірвання неукладеного, зі слів позивача, договору поруки і стягнення шкоди заподіяної внаслідок дії цього договору не передбачений діючим законодавством і не встановлює для відповідача будь-яких обов'язків, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Крім того, колегія суддів на підставі вищевикладеного приходить до висновку, що на оспорювані правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється, і ОСОБА_3 не є споживачем у даних правовідносинах.

Позивач не позбавлений права звернутись до суду за захистом порушеного права у спосіб, визначений законом, який регламентує конкретні правовідносини.

При ухвалені нового рішення, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову, позивач мусила б сплатила судовий збір в сумі - за вимоги майнового характеру 3654 грн. із вимог про стягнення матеріальної шкоди (6000 грн. + 1421400 грн. + 32705,3 грн.); із вимог про стягнення моральної шкоди 243 грн. 19 коп.; із вимоги про розірвання договору - вимога немайнового характеру - 243 грн.19 коп., разом 4141 грн. 20 коп., та 4555 грн. 32 коп. за подачу апеляційної скарги - 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, разом 8696 грн. 52 коп.

Тому, з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір в 8696 грн. 52 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду від 7 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору поруки, стягнення шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 8696 грн. 52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ А.В. Купельський

Суддя: /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя: /підпис/ В.П. Фанда

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський