Ухвала

іменем україни

26 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 березня 2001 року вона була прийнята на роботу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області та працювала в указаному відділенні на посаді начальника відділу відшкодування шкоди потерпілим. У зв'язку із порушенням її роботодавцем зобов'язань за трудовим договором щодо виплати заробітної плати та ст. 115 КЗпП України, вона 28 листопада 2014 року подала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та пред'явила вимогу щодо проведення з нею розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку.

Посилаючись на те, що згідно з наказом від 28 листопада 2014 року № 369-К її звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, а зазначені в наказі підстави її звільнення не відповідають вимогам її заяви, позивач просила суд змінити формулювання причин звільнення її з роботи на «звільнена за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю на звільнення - за ч. 3 ст. 38 КЗпП України», стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з компенсацією за затримку з урахуванням індексу інфляції у розмірі 17 488 грн 18 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку - 12 874 грн 05 коп., вихідну допомогу - 13 612 грн 73 коп. та моральну шкоду - 15 тис. грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 04 червня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_4 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловськ Луганській області із «звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю, ч. 3 ст. 38 КЗпП».

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 04 червня 2015 року, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням суб'єктного складу сторін у даній справі зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах із відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області, а не з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, до якого пред'явлено указані позовні вимоги.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначено, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, самостійно визначає фонд оплати праці працівників відділення, кошторис доходів і видатків на оплату праці в межах відповідних виділених коштів, а тому указане відділення має бути належним відповідачем щодо відповідних вимог позивача.

Розглядаючи справу, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Наведенів касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 04 червня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко