22-ц/775/1173/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Бугрим Л.М., Принцевської В.П.,

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

13 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (надалі ПрАТ «Азовелектросталь») про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні. Посилався на те, що з 17 грудня 2012 року по 05 лютого 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 11384,73 грн., чим порушив його права на оплату праці, які мають бути відновлені. В остаточно уточнених позовних вимогах просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 лютого 2015 року по 08 жовтня 2015 року в розмірі 16869,78 грн. з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати 94,35 грн., оскільки 09 жовтня 2015 року позивач отримав в касі ПрАТ «Азовелектросталь» суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 11384,73 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2015 року позовні вимоги позивача до ПрАТ «Азовелектросталь про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4754,40 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.02.2015 р. по 08.10.2015 р. в розмірі 16869,78 грн., з утриманням передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що не виконання своїх обов'язків внаслідок простою підприємства не свідчить, що його довіритель не працював, оскільки незважаючи на зупинення роботи, працівник отримує часткову оплату праці(2/3 тарифної ставки). Відсутність довірителя на роботі не підтверджена поштовим повідомленням відділу кадрів із вказівкою про необхідність позивачу отримати трудову книжку. Середньоденний заробіток позивача визначений не вірно, оскільки не враховано розміри надбавок за роботу в нічний час. Крім того у місяці, заробітна плата яких була прийнята для визначення середнього заробітку був простій, а доцільно було провести розрахунок середнього заробітку виходячи із заробітку за березень-квітень 2014 року. Крім того судом першої інстанції визначено, що остаточний розрахунок здійснено з позивачем 29 вересня 2015 року, але у заяві про зменшення позовних вимог було зазначено, що виплата заборгованості була здійснена 09.10.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «Азовелектросталь» в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на положення ч. 2 ст.305 ЦПК України така неявка не є перепоною для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 17 грудня 2012 року по 05 лютого 2015 року перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 4754,40 грн. суд першої інстанції керувався положеннями ст.116 КЗпП України і виходив з того, що позивач в день звільнення не працював, а звернувся до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку 30 червня 2015 року, шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. (а.с.4-7).

Колегія суддівпогоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції та висновками яких він дійшов, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності з роз'ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року з подальшими змінами, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та норм матеріального права, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із порушенням права на отримання повного розрахунку при звільненні, позивач ОСОБА_2 має право на задоволення вимог про стягнення середнього заробітку в розмірі 4754,40 грн.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що не виконання позивачем своїх обов'язків внаслідок простою не свідчить, що він не працював неспроможні. Тим більше, що в судовому засіданні представник позивача пояснив, що його довіритель під час простою знаходився вдома і виходив на роботу тільки, якщо йому доручалася якась робота. До відповідача з вимогою про розрахунок не звертався.

Доводи апеляційної скарги, що відсутність позивача на роботі не підтверджена поштовим повідомленням відділу кадрів із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку, оскільки табель виходів не є належним доказом не ґрунтуються на законі.

У відповідності до положень п.12 Методичних рекомендацій затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 р. N 138 підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період.

Одним із документів передбачених наказом від 12.04.2012 року №578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за N 571/20884 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» є табелі робочого часу термін зберігання яких дорівнює 75 років.

Доводи апеляційної скарги, що середньоденний заробіток позивача визначений не вірно, оскільки не враховано розміри надбавок за роботу в нічний час, який передбачений його графіком роботи непереконливі.

У відповідності до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

В судовому засіданні як першої так і апеляційної інстанції встановлено, що позивач не виконував роботу внаслідок простою, а тому підстави для нарахування оплати за роботу в нічний час відсутні.

Доводи апеляційної скарги, про доцільність проведення розрахунку середнього заробітку виходячи із заробітної плати за березень-квітень 2014 року безпідставні, оскільки позивач був звільнений 05 лютого 2015 року(а.с.6).

У відповідності до положень абз.3,4 п.2 постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, а саме якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Доводи апеляційної скарги, що остаточний розрахунок здійснено з позивачем 29 вересня 2015 року, але у заяві про зменшення позовних вимог було зазначено, що виплата заборгованості була здійснена 09.10.2015 року необґрунтований.

Так, зі справи вбачається, що позивач був звільнений 05 лютого 2015 року. Цей день був для нього останнім робочим (не вихідним) днем, а тому, відповідач мав з позивачем провести розрахунок в день звільнення, але не виконав вимоги закону в цій частині. Згідно наданої відповідачем довідки № 1951 від 21 серпня 2015 року, станом на 05.02.2015 року позивач звільнений. Належні до виплати суми при звільненні в розмірі 11384,73 грн. були сплачені 29.09.2015 року.

Усі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, ці доводи колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не дають підстав для зміни або скасування рішення від 26 жовтня 2015 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено таке порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу, в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.П. Принцевська

Л.М.Бугрим