УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д., приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О., Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права власності на майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 вересня 1998 року, укладений між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_10, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д., зареєстрований у реєстрі за № 1798;

- договір купівлі-продажу вказаної квартири від 01 серпня 2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Осташ В.А., зареєстрований у реєстрі за № 1380,

- договір купівлі-продажу спірної квартири від 09 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешенею Т.О., зареєстрований у реєстрі за № 1087;

- скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру та зобов'язати зареєструвати за ним право власності на неї.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з листопада 2012 року по січень 2013 року, направивши запити до відповідних інстанцій та компетентних органів, він дізнався про те, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 23 вересня 1998 року була відчужена ОСОБА_5

Позивач зазначав, що про вказаний правочин ні він, як син власника майна ОСОБА_10, ні його мати, проживаючи разом з батьком, не були обізнані, а дізнались про продаж квартиривже після смерті батька.

Посилаючись на те, що за життя батька всі члени сім'ї проживали у квартирі, і останній не згадував, що квартира ним продана, ОСОБА_4 вважав, що договір купівлі-продажу від 23 вересня 1998 року є недійсним на підставі ст. 215 ЦК України; при цьому зазначав, що подальші правочини також укладалися без фактичного переходу спірної квартири від попереднього власника.

Ураховуючи вищевикладене та з огляду на те, що він та матибули позбавлені права на квартиру, яку батько отримав як член кооперативу з урахуванням кількості членів сім'ї, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували чинні на час їх виникнення норми матеріального права, які їх регулюють, та виходили з того, що ОСОБА_12 надала своєму чоловікові - ОСОБА_10 нотаріально посвідчену згоду на продаж спірної квартири (а. с. 123), в свою чергу, ОСОБА_10, на підставі доручення від 22 вересня 1998 року уповноважив сина ОСОБА_4 продати спірну квартиру за ціною і на умовах на його розсуд (а. с. 122); діти подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на час відчуження квартири були повнолітніми, та власниками спірного майна не були, за таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку, що право власності на спірне житло від попереднього власника ОСОБА_10 до ОСОБА_5 перейшло на законних підставах з дотримання вимог законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними як договору купівлі-продажу від 29 вересня 1998 року, так і укладених в подальшому договорів купівлі-продажу спірної квартири; при цьому судами враховано, що відповідачі, будучи власниками спірного майна, у певний період використовували своє право власності на нього на свій розсуд, а саме ОСОБА_6 проживала у цій квартирі разом зі своєю сім'єю до моменту її відчуження, а ОСОБА_7 з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю звертався до суду з позовом про усунення перешкод шляхом виселення осіб, які зареєстровані у квартирі, і судовим рішенням від 07 червня 2012 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

Т.О.Писана