АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом(а.с.2-11,150).

Позивачка зазначала, що земельна ділянка при домоволодінні АДРЕСА_1 була надана її батьку ОСОБА_6 на підставі рішення АНД райвиконкому №2383 від 30 листопада 1950 року, що підтверджується зазначеним рішенням, актом відводу земельної ділянки від 21 грудня 1950 року.

Її батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1948 року, розірвали шлюб 26 серпня 1970 року.

На підставі рішення народного суду АНД району м.Дніпропетровська від 5 серпня 1970 року за її матір'ю ОСОБА_7 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і виділено їй на праві особистої власності в будинку А-1 кухню, сіни а-1, погріб під А-1; вбиральню, мощення залишено у спільному користуванні, що складає 27/50 частин від усього домоволодіння. Цим рішенням також було виділено ОСОБА_6 на праві особистої власності в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишено у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння.

Право власності на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_7 зареєструвала в КП ДМБТІ, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ за № 8735 від 08.08.2014 року.

Батько ОСОБА_6 за життя своє право власності в КП ДМБТІ не зареєстрував, але відповідно до діючого на той час законодавства, право власності на нерухоме майно виникало з моменту вступу в законну силу рішення суду, а не з моменту його реєстрації в КП ДМБТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла. Заповіту від її імені складено не було. Спадкоємцями за законом після її смерті були її діти: ОСОБА_2, дошлюбне прізвище «ОСОБА_2», ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері не звертався, але відповідно до ст.548, ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року усі діти прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в її управління та розпорядження.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були зареєстровані у домоволодінні АДРЕСА_1 разом із матір'ю. Вона, ОСОБА_2, також прийняла спадщину фактично, оскільки ще за життя матері постійно мешкала разом з нею та зі своєю сім'єю. У шестимісячний строк з моменту смерті матері прийняла спадщину та розпорядилася особистими речами матері, провела ремонтні роботи в будинку, обробляла сад та город, сплачувала комунальні послуги. У неї зберігаються квитанції про оплату комунальних послуг, трудова книжка та посвідчення ветерана праці на ім'я матері ОСОБА_7.

Таким чином, кожному із спадкоємців повинно належати по 27/150 частин домоволодіння АДРЕСА_1(27/50:3=27/150).

Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з тим, що в КП ДМБТІ була проведена реєстрація права власності тільки на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а на 23/50 - реєстрація права власності не була проведена.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року є вона, ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_9.

Відповідно до ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вони прийняли спадщину: вона постійно мешкала у спірному домоволодінні, обробляла сад та город, проводила ремонтні роботи. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були зареєстровані у вказаному домоволодінні. Кожному із спадкоємців повинно належати по 23/150 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Вона звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, померлого 17.08.1998 року, однак постановою Новомосковської державної нотаріальної контори від 10.09.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що ОСОБА_11 на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значиться та зареєстрованого майна не має.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її брат ОСОБА_10, заповіту від його імені складено не було. Оскільки він був не одружений і не мав дітей, то спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після його смерті немає. Батько ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_10 не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті сина до нотаріальної контори не подавав та не вступив у фактичне управління спадковим майном і був виписаний із спірного домоволодіння ще у 1972 році.

Фактично, на день смерті ОСОБА_10 повинно належати 27/150+23/150=50/150+1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцями другої черги за законом відповідно до ст.530 ЦК України в редакції 1963 року є вона, ОСОБА_2, та ОСОБА_9. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вони прийняли спадщину: вона - постійно мешкала у спірному домоволодінні, обробляла сад та город, проводила ремонтні роботи, у неї зберігаються документи на ім'я ОСОБА_10, а ОСОБА_9 був зареєстрований у спірному домоволодінні.

Кожному із спадкоємців після смерті ОСОБА_10 повинно належати по 1/6 (27/150+23/150 = 50/150 = 1/3; 1/3:2 = 1/6) частин домоволодіння АДРЕСА_1.

На звернення до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7, отримала постанову Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12.09.2014 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 у зв'язку із тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини та через неможливість встановити факт родинних відносин у зв'язку із розбіжностями у прізвищах ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

Вважає, що розбіжностей у прізвищах матері - ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не має. Так, у свідоцтві про смерть прізвище батька та брата зазначено «ОСОБА_10», а в свідоцтві про смерть матері її прізвище записано не українською, а російською мовою «ОСОБА_10».

8 грудня 1998 року брат ОСОБА_9 розірвав шлюб з ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 помер. Спадкова маса після смерті ОСОБА_9 складається з 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (27/150+23/150+50/300= 150/300=1/2).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_13.

Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_4 та ОСОБА_13 вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в їх інтересах їхня мати звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом нікому не видавалося.

На теперішній час ОСОБА_4 повнолітній, на спадщину після смерті батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, не претендує і не бажає її отримувати, не заперечує, щоб вона оформила спадщину тільки на своє ім'я.

ОСОБА_13 помер, одружений він не був, спадкоємцем після його смерті є тільки його мати, яка на теперішній час відмовляється від оформлення спадщини після його смерті і не заперечує, щоб спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 була оформлена тільки на її ім'я.

Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечують проти прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на наявність розбіжностей у прізвищах, ОСОБА_2 просила: встановити факт родинних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та ОСОБА_2; встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку А-1 з прибудовами, який в свою чергу складається з приміщень: №1-1 - коридору, площею 5,3 кв.м; №1-2 - житлової кімнати, площею 11,3 кв.м; №1-3 -житлової кімнати, площею 11,0 кв.м; №1-4 - житлової кімнати, площею 15,3 кв.м; №1-5 - коридору, площею 4,3 кв.м; №1-6 - санвузлу, площею 6,7 кв.м; №1-7 - кухні, площею 11,7 кв.м та будівель: погребу під «А'-І», ґанку, козирка «а», літньої кухні «Б», ганку «б», вбиральні «Г», сараю «Д», літнього душу «Ж», гаражу «З», навісу «И», споруд 1-8,1.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2015 року позов задоволено частково(а.с.156-163).

Встановлено факт родинних відносин і визнано, що ОСОБА_9, померлий ІНФОРМАЦІЯ_8, є рідним братом ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин та порушення норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким: встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на домоволодінні АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку А-1 з прибудовами, який складається з приміщень: №1-1 - коридору, площею 5,3 кв.м; №1-2 - житлової кімнати, площею 11,3 кв.м; №1-3 - житлової кімнати, площею11,0 кв.м; №1-4 - житлової кімнати, площею 15,3 кв.м; №1-3 - коридору, площею 4,3 кв.м; №1-6 - санвузлу, площею 6,7 кв.м; №1-7 - кухні, площею 11,7 кв.м та будівель: погрібу під «А'-1», ганку, козирка «а», літньої кухні «Б», ганку «б», вбиральні «Г», сараю «Д», літнього душу «Ж», гаражу «З», навісу «И», споруд 1-8,І(а.с.170-179).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 57,58 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР(ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січян 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 1948 року, який розірвано 26 серпня 1970 року.

Рішенням АНД райвиконкому від 30 листопада 1950 року за №2383 ОСОБА_6 була відведена земельна ділянка по АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва, що підтверджується довідкою про землекористування, виданою управлінням головного архітектора м.Дніпропетровська та актом відводу земельної ділянки від 21 грудня 1950 року(а.с.55,63,65).

Згідно рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська від 5 серпня 1970 року за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і виділено їй на праві особистої власності в будинку А-1 кухню, сіни а-1, погріб під А-1; вбиральню, мощення залишено у спільному користуванні, що складає 27/50 частин від усього домоволодіння; виділено ОСОБА_6 на праві особистої власності в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишено у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння(а.с.57)

Як видно із справи, право власності на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_15 зареєструвала в КП ДМБТІ, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ за №8735 від 08.08.2014 року, реєстрація права власності на 23/50 частини домоволодіння не проводилась(а.с.54).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 11.03.1983 року за № 102.2 про затвердження акту прийомки індивідуального жилого будинку АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську затверджено акт прийомки індивідуального жилого будинку АДРЕСА_1, який складається із 5-ти жилих кімнат загальною житловою площею 53,6 кв.м., належний ОСОБА_7(а.с.56).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.29). Заповіту від її імені складено не було.

Спадкоємцями за законом після її смерті відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року були її діти: ОСОБА_2, дошлюбне прізвище «ОСОБА_2», ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу(а.с.22,23,30).

Згідно положень ст.ст.548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ніхто із спадкоємців спадкодавця ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини не звертався. При цьому із справи видно, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були зареєстровані в домоволодінні АДРЕСА_1 разом із матір'ю, що підтверджується домовою книгою(а.с.39-52).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 15 серпня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку із тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно(а.с.12).

Із справи вбачається, що брат позивачки ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_6(а.с.28), а не ІНФОРМАЦІЯ_6, як вона зазначала в позовній заяві. Встановлено, що померлий не був одружений, дітей не мав, заповіту від його імені складено не було.

Заяву про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, батько ОСОБА_6 до нотаріальної контори не подавав, із спадкового домоволодіння був виписаний ще у 1972 році, що підтверджується домовою книгою(а.с.39-52).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 від 12 вересня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_17, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, у зв'язку з тим, що у спадкодавця відсутній факт прийняття спадщини та у зв'язку з розбіжностями у прізвищах ОСОБА_10 та ОСОБА_18 і неможливістю встановити факт родинних відносин(а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.27). Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_9, однак заяву про прийняття спадщини у передбачені законом строки останні до до нотаріальної контори не подавали.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г. від 10.09.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що ОСОБА_6 на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значився та зареєстрованого майна не мав(а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.25). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвами про народження(а.с.119). Із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_9, до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 08.04.2003 року звернулася мати неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.119 зворот). Із заявою про прийняття спадщини також звернулася ОСОБА_2(а.с.118 зворот).

Відповідно до положень ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Згідно ст.553 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини(стаття 549 цього Кодексу).

Із справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом стосовно спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_9, не видавалося, спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_13, від спадщини у передбаченому законом порядку не відмовлялись.

Станом на теперішній час ОСОБА_4 повнолітній, відповідно до заяви від 27 серпня 2014 року не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2(а.с.21).

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.24). Судом встановлено, що померлий одружений не був, спадкоємцем після його смерті є мати ОСОБА_3, яка за змістом заяви від 27 серпня 2014 року, що направлена на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, не заперечує проти позову ОСОБА_2 і не претендує на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, та на спадщину після смерті сина ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9(а.с.20).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 15 серпня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 у зв'язку з наявністю спадкоємців попередньої черги спадкування(а.с.14).

Як видно із справи, перевіривши доводи ОСОБА_2 щодо встановлення факту родинних відносин та встановивши, що розбіжності у прізвищах - ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, визвані неправильним перекладом прізвища «ОСОБА_10» з російської мови при написанні українською мовою, суд прийшов до правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 в частині встановлення факту родинних відносин.

Встановивши, що після смерті спадкодавця ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, спадщину у передбаченому законом порядку прийняли спадкоємці першої черги - діти ОСОБА_4 та ОСОБА_13, що підтверджується зазначеними доказами(а.с.119), та що за положеннями ст.553 ЦК України в редакції 1963 року наступне скасування спадкоємцем заяви про прийняття спадщини не допускається, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 стосовно спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, суд виходив з того, що в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_7, що на час смерті батько ОСОБА_6 не значився в реєстрації та зареєстрованого майна не мав, та що не надано доказів прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_10, який помер раніше батька в 1993 році, а не в 1998 році, як зазначала позивачка.

Разом з тим, як видно із змісту позовної заяви, обгрунтовуючи факт прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 зазначала, що вона ще за життя матері постійно мешкала разом із нею та зі своєю сім'єю в спадковому будинку та після смерті матері у шестимісячний строк розпорядилася особистими речами матері, провела ремонтні роботи в будинку, обробляла сад та город, сплачувала комунальні послуги та що у неї зберігаються у числі інших документів трудова книжка та посвідчення ветерана праці на ім'я матері ОСОБА_7, останні наявні в матеріалах справи(а.с.84-90). Такі дії спадкоємця в розумінні положень ст.ст.548, 549 ЦК УР СР в редакції 1963 року можуть свідчити про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Прийшовши до висновку про відсутність у батька ОСОБА_6 зареєстрованого майна, суд не взяв до уваги, що земельна ділянка для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відведена ОСОБА_6 згідно рішення АНД райвиконкому від 30 листопада 1950 року за №2383, рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська від 5 серпня 1970 року на праві особистої власності ОСОБА_6 виділено в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишено у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську (а.с.55,57,63,65), та не врахував, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Що стосується спадщини, яка відкрилась після смерті брата ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6(а.с.28), а не ІНФОРМАЦІЯ_6, як зазначала ОСОБА_2 в позовній заяві, то, як видно із справи, остання

недостатньо визначилася з правовими підставами стосовно спадщини, яка відкрилась після смерті вказаного спадкодавця та кола осіб, які могли бути спадкоємцями, що судом залишено без уваги.

Вирішуючи питання про право на спадщину, що відкрилась після смерті спадкоємців, які померли в період дії ЦК України в редакції 1963 року та в період дії ЦК України в редакції 2003 року, суд не врахував положення ст.555 ЦК України в редакції 1963 року, яка передбачала підстави переходу спадщини до держави та положення ст.1277 ЦК України в редакції 2003 року, яка регулює питання відумерлої спадщини, та не обговорив у передбаченому порядку питання про залучення до участі у справі теріторіальну громаду за місцем відкриття спадщини.

При таких обставинах колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині обгрунтування відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом необхідно змінити на підставі п.4 ст.309 ЦПК України та зазначити як підставу для відмови в задоволенні зазначених вимог незалучення до участі у справі осіб, чиї права та інтереси зачіпаються заявленим спором.

В іншій оскаржуваній частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2015 року є таким, що відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2015 року змінити в частині обгрунтування відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В іншій оскаржуваній частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -