Справа № 297/2566/15-ц
23 листопада 2015 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого Ільтьо І. І.,
при секретарі Куні О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_1, належить їй в цілому на підставі договору дарування від 08.06.2010 року.
Зазначала, що відповідачка з 2010 року не проживає в належному їй будинку, однак з реєстраційного обліку не знялася, так і по сьогоднішній день вона зареєстрована в будинку АДРЕСА_1.
Сам факт реєстрації відповідачки за його адресою створює для нього перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Вважає, що відповідач втратила право на користування будинком АДРЕСА_1, оскільки не проживає в даному будинку з 2010 року. Наявність формальної реєстрації відповідачки за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, порушує його право власності на нерухоме майно.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позові. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 08.06.2010 року належить будинок АДРЕСА_1. (а.с. 4).
З копії будинкової книги вбачається, що в будинку за вищевказаною адресою прописана відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-9).
З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №16/4025 від 22.10.2015 року, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 значаться на реєстраційному за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
При таких обставинах справи, суд вважає, що є правові підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1, оскільки має тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, не проживає в ньому значний період часу, що значно перевищує встановлений законом шестимісячний строк.
У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.
Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації у будинку АДРЕСА_1, відповідачки ОСОБА_2, яка знятися добровільно з реєстраційного обліку з вказаної адреси не бажає, має тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, однак не проживає в ньому більше шести місяців.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.
Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення її права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 11-16, 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 71, 72, 156, 316 Житлового кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12 2003 р., керуючись ст.ст. 9, 11, 57-61, 197 ч. 2, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Берегівським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Ільтьо І. І.