Справа № 349/866/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2449/2015
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Рогатинського районного суду від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3, ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

Рішенням Рогатинського районного суду від 09 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення представник ОСОБА_2- ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. При вирішенні спору судом не взято до уваги тієї обставини, що у порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк перед укладенням кредитного договору не надав споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та розрахунок сукупної вартості кредиту. Відсутні у кредитному договорі і відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту.

Також суд не врахував, що оспорювані договори не містять жодних умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання ним умов договорів. Натомість, вони містять цілий ряд пунктів щодо відповідальності позичальника та поручителя. Зокрема, банк має право у випадку порушення умов кредитного договору вимагати сплати пені. Однак, перед укладенням договорів і їх підписанням позивача не було повідомлено про правила та тарифи розрахунку штрафних санкцій. А тому, умови договору є несправедливими, що відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання положень цих договорів недійсними.

Не прийнято судом до уваги також і те, що кредитний договір не відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, що вводить в оману, оскільки банк не попередив позичальника щодо валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором.

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи у їх відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору сторони були ознайомлені з його змістом, ними досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, дотримано усіх, передбачених законом формальних необхідностей. А тому підстав для визнання недійсними кредитного договору та договору поруки немає.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 20 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №1877/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 41 048,39 Євро строком до 18 серпня 2028 року зі сплатою відсотків у розмірі 14,59% на рік за користування кредитними коштами (а.с.6-8).

У розділі 3 кредитного договору сторони визначили порядок повернення кредиту. Так, відповідно до п.3.3.1 щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 532,42 Євро. Позичальник вносить мінімальний необхідний платіж по кредиту щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті (п.3.3.3).

Як передбачено п.5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3 цього договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору №1877/2008 від 20 серпня 2008 року (а.с.9-10). В тому числі, повернення до 18 серпня 2028 року кредиту у сумі 41 048,39 Євро; сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,59% річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360)); сплати інших платежів, передбачених кредитним договором; сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). При цьому, як вбачається зі змісту договору поруки поручитель підтвердила, що вона ознайомлена та погоджується з умовами кредитного договору (п.1.5).

В силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставами визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є включення у договори з споживачем умов, які є несправедливими, тобто таких, що всупереч принципу добросовісності мають наслідком дисбаланс договірних прав та обов'язків між сторонами.

Права споживача в разі отримання ним продукції в кредит передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту, тощо.

Як вбачається із матеріалів справи в укладеному між сторонами у письмовій формі договорі чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. Підписанням кредитного договору, ОСОБА_3 погодився зі всіма умовами цього правочину та прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно роз'яснень, наданих у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до Євро, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Питання стабільності таких курсів законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу Євро по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач.

Такі валютні ризики самі по собі не є підставою для визнання недійсним укладеного договору.

Отже, укладаючи оспорюваний кредитний договір в іноземній валюті, а на його забезпечення - і договір поруки, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що кредитний договір та договір поруки відповідають вимогам, які встановлені для чинності правочину, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів того, що зроблені ним висновки не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Рогатинського районного суду від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук