Справа № 289/1895/15-ц
У х в а л а

20.11.2015 року

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Невмержицький І.М., вирішуючи питання про призначення до попереднього судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

27.10.2015 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зобов»язання вчинити певні дії.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2015, головуючим суддею у даній справі визначено ОСОБА_2.

Ухвалою від 27.10.2015 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було відкрито та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою від 18.11.2015 головуючий суддя Свінцицький Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зобов»язання вчинити певні дії, заявив самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2015, головуючим суддею у справі визначено ОСОБА_3.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України, кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України. Так, зокрема, згідно з ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Натомість, до позову ОСОБА_1 документ, що підтверджує сплату судового збору, не додано. Позивачем у тексті позовної заяви зазначено, що вона звільнена від сплати судового збору, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

При цьому Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Натомість, Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до абз. 7 п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто, відповідно до змін, внесених до Закону України «Про судовий збір», які набрали законної сили 01.09.2015, позивачі не звільняються від сплати судового збору за звернення до суду з заявою про захист прав споживачів.

За загальним правилом, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, а, у випадку розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами, перевага надається спеціальному.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом з питань справляння судового збору, а ч. 2 ст. 4 вказаного Закону діє в редакції Закону від 22.05.2015 № 484-VIII, прийнятим пізніше, ніж відповідна ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», і у даному Законі не зазначено підстав для звільнення ОСОБА_1 як споживача від сплати судового збору за позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При цьому судом також враховується, що, у пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», у частині обґрунтування необхідності прийняття законопроекту, зазначалося, що коло осіб, звільнених від сплати судового збору, наразі є необґрунтовано широким, в той час як розгляд будь-якої справи судом потребує витрат, незалежно від сплати судового збору. Відповідно, звільнення особи від сплати судового збору зрештою призводить до додаткового навантаження на державний бюджет. Також метою законопроекту зазначалося запровадження єдиного підходу до визначення ставок судового збору, встановлення обґрунтованих, та відповідно справедливих ставок судового збору, враховуючи соціально-економічну ситуацію в державі, зменшення числа осіб, звільнених від сплати судового збору, а також подвоєння надходжень до Державного бюджету України від його сплати, що значно підвищить рівень гарантованої Конституцією України доступності правосуддя, шляхом кращого забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, матеріально-технічного забезпечення судів та, відповідно, їх фінансової незалежності.

За ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № Я (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та прецедентна практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Так, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивачем не сплачено судовий збір як і не надано доказів звільнення від його сплати.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогою немайнового характеру та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору, або надати суду документ, який звільняє його від сплати судового збору.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК У країни, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зобов»язання вчинити певні дії - залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків не пізніше п'яти днів, з дня отримання ним даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви у встановлений термін, остання буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Невмержицький