Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/407/15 Головуючий у 1 інстанції: Андреєв В.В.
2015р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дзержинської міської ради про визнання членом сім'ї, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Дзержинської міської ради про визнання її членом сім'ї ОСОБА_3, яка була наймачем квартири АДРЕСА_1.

У позові зазначала, що з жовтня 2005 року проживає у вказаній квартирі, в яку поселилася в якості члена сім"ї ОСОБА_3 Після того, як у березні 2006 року остання виписалась з квартири і переїхала на інше місце постійного проживання, вона залишилася проживати у цій квартирі, сплачує комунальні платежі, підтримує санітарний та технічний стан житлового приміщення.

Зв'язок з ОСОБА_3 після її переїзду на інше постійне місце проживання втрачений.

Посилаючись на те, що з наймачем квартири ОСОБА_3 вона близько півроку проживала однією сім'єю, вела спільне господарство і до її переїзду на інше постійне місце проживання була членом її сім'ї, на підставі ст. 64 ЖК України просила визнати її членом сім"ї ОСОБА_3, яка була основним наймачем квартири АДРЕСА_1, для переоформлення на своє ім"я особових рахунків в житлово-комунальних підприємствах.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд послався на те, що позивачкою не доведено належними доказами факт її проживання та ведення спільного господарства з наймачем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 до зняття останньої з реєстрації за вказаною адресою 23.03.2006 року.

З висновками суду в повній мірі погодитися не можна, оскільки при розгляді справи суд належним чином не з"ясував питання щодо того, про захист якого саме права ОСОБА_2 звернулася із позовом до виконавчого комітету Дзержинської міської ради, у який спосіб це право було порушено відповідачем та чи можливо його захистити у обраний позивачкою спосіб.

Згідно ст. 30 ЦПК України, відповідач - це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України, зокрема, встановлено такий спосіб, як визнання права.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким способом, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб"єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Частіше за все спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Права та обов"язки учасників правовідносин, що пов"язані з користуванням жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, регулюються нормами житлового законодавства.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім"ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення не тільки свою дружину, дітей, батьків, але й інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім"ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до роз"яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у разі спору про виникнення у осіб, які вселилися до наймача, права користування жилим приміщенням, суд повинен з"ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім"ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім"ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_2 заявлений до виконавчого комітету Дзержинської міської ради, як до наймодавця квартири АДРЕСА_1, однак предметом заявленого позову, а саме вимогами позивачки, було визнання її членом сім"ї ОСОБА_3, на ім"я якої відкрито особовий рахунок на квартиру, отже встановлення обставин, які мають доводитися, перевірятися і оцінюватися судом при вирішенні спору про визнання права користування жилим приміщенням квартири, а такі вимоги не передбачені в якості способу захисту прав у розумінні ст. 16 ЦК України.

За даними довідки КП „Дзержинськжитлосервіс" та за паспортими даними позивачки, у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає з 26.10.2005 року, вимоги про визнання за нею права користування зазначеною квартирою вона не заявляла, враховуючи відсутність даних про те, що наявність у неї права користування вказаною квартирою оспорюється відповідачем.

Таким чином, ухвалене по справі рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання її членом сім"ї ОСОБА_3 підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови, виходячи із невідповідності обраного позивачкою способу захисту вимогам ст.ст. 11,15,16 ЦК України.

Крім того, зважаючи на мотиви заявленого ОСОБА_2 позову, яка фактично посилалась на необхідність змінити договір найму жилого приміщення внаслідок вибуття попереднього наймача, суду необхідно було уточнити позовні вимоги, враховуючи, що питання зміни договору найму врегульовані ст. 106 ЖК України, однак цього зроблено не було, можливості ж усунути вказаний недолік суд апеляційної інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року по даній справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дзержинської міської ради про визнання її членом сім'ї попереднього наймача квартири, вказавши на невідповідність обраного позивачкою способу захисту вимогам ст.ст. 11,15,16 ЦК України.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: