АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 761/9732/15-ц Головуючий в І інстанції: Кондратенко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Слободянюк С.В.,

суддів: Корчевного Г.В., Українець Л.Д.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Києві цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення заробітної плати за час простою,

ВСТАНОВИЛА

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з наведеним позовом, уточнивши вимоги, просив суд: стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (надалі Концерн РРТ ) на його користь середній заробіток за час простою не з його вини з 19 серпня 2014 року по 24 лютого 2015 року в розмірі 62 182, 82 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що він працює у відповідача на посаді інженера засобів радіо та телебачення 1 категорії РТС Луганськ в Луганській філії Концерну РРТ з 05 квітня 1993 року. З серпня 2014 року, у зв'язку з виробничою ситуацією був змушений виїхати до м. Києва. Неодноразово звертався до Генерального директора Концерну РРТ з проханням забезпечити його роботою, однак, на всі звернення йому було повідомлено, що його робоче місце знаходиться саме на РТС Луганськ Луганської філії Концерту РРТ і він повинен виконувати свої посадові інструкції саме за місцем працевлаштування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи, що мають значення для вирішення справи, зокрема зазначає, що позивач є вимушеним переселенцем і це є поважною причиною для його нез'явлення на робочому місті.

Справу розглянуто без участі ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 (довіреність а.с.161), які належним чином повідомлені, про дату, час та місце розгляду справи.

Як вбачається з довіреності (довіреність а.с.151), ОСОБА_2 уповноважує представляти його інтереси в суді декількох осіб, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явились (а.с.162, 163).

Відповідно до положення ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Представник позивача ОСОБА_3 в день розгляду справи подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв*язку з розглядом іншої справи, не надавши при цьому доказів на підтвердження поважності неявки (а.с.161).

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Колегія суддів, визнавши причини неявки неповажним за відсутність підтвердження тих обставин, які зазначено у клопотання, вирішила розглянуто справи без участі не з*явившися осіб, які мають право приймати участь у розгляді справи.

В судовому засіданні представник Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення - Гамрецький Є.О. апеляційну скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, що наказом № 67-к (розпорядження) про прийом на роботу, ОСОБА_2 з 05 квітня 1993 року за переведенням з ТУСМ-3 в цех УКВ-1 прийнято на посаду інженера засобів радіо та телебачення з окладом 17 500, 00 руб, надбавка до заробітної плати 8% за шкідливі умови праці (а.с.102-104 ).

30 липня 2014 року ОСОБА_2, з вернувся до директора Луганської філії Концерну РРТ з заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року включно.

Наказом № 205 від 04 серпня 2014 року директора Луганської філії Концерну РРТ, надано ОСОБА_2 інженеру засобів радіо та телебачення 1 категорії РТС Луганськ, відпустку без збереження заробітної плати терміном 15 календарних днів з 04 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року за сімейними обставинами.

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, ОСОБА_2 вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час простою не з його вини в період часу з 19 серпня 2014 року по 24 лютого 2015 року.

Відповідно до ст.34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток (ч.2, 3 ст.113 КЗпП України).

Відповідно до листа Мінпраці від 23 жовтня .2007 року № 257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи ) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий ( тижневий ) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Матеріали справи не містять жодного акту щодо фіксації простою Луганської філії Концерну РРТ виявлено ( вчинено ) не було, як і не було видано керівником Луганської філії Концерну РРТ наказу щодо простою філії.

Концерн має право за погодженням Уповноваженого органу управління у порядку, встановленому законодавством, створювати, реорганізовувати й ліквідовувати філії, відділення, представництва та інші відокремлені підрозділи, які не мають статусу юридичної особи і діють на підставі положення, затвердженого генеральним директором Концерну (п. 3.4. Статуту Концерну РРТ).

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Луганській області, адресу Луганської філії Концерну РРТ було змінено з м. Луганськ, вул. Демьохіна, 25 на просп. Леніна, 161-А у м. Лисичанську Луганської області, що є територією, підконтрольною Україні.

Судом встановлено, що після закінчення терміну відпустки, яка була надана ОСОБА_2, він з'явився до РТС Старобільськ Луганської філії Концерну РРТ, хоча його робоче місце знаходиться на РТС Луганської філії Концерну РРТ.

Судом першої інстанції досліджено і надано відповідну оцінку наданим ОСОБА_2 копії актів, від 19 серпня 2014 року та 24 вересня 2014 року, як доказ на підтвердження його не допуску до роботи (а.с.114-115).

Факт неявки ОСОБА_2 на роботу з незрозумілих для керівництва Луганської філії Концерну РРТ причин підтверджується актами за період часу з 19 серпня 2014 року по 24 лютого 2015 року в яких зафіксовано відсутність останнього на робочому місці; відомостей щодо поважності неявки на роботу ОСОБА_2 не надходило (а.с.с.28-71 ).

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Концерну РРТ з заявами про працевлаштування із наданням житла на території держави України. На вказані звернення його було повідомлено, що у разі наявності вакантних посад в штатному розписі Концерну РРТ та його структурних підрозділах, що відповідають його спеціальності та кваліфікації, Концерн РРТ розгляне можливість щодо працевлаштування в іншій місцевості із наданням житла в установленому законом порядку (а.с.5 ).

Концерн РРТ, листом від 29 січня 2015 року звертався до ОСОБА_2 з проханням щодо надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці в період часу з 19 серпня 2014 року, однак, вказаний лист з боку останнього було проігноровано, жодних пояснень на адресу Концерну РРТ не надходило.

18 лютого 2015 року ОСОБА_2 подав заяву, яка зареєстрована в Луганській філії Концерну РРТ 25 лютого 2015 року, про надання йому без збереження заробітної плати з 25 лютого 2015 року відпустки на час проведення антитерористичної операції у м. Луганську, відповідно до п.8 ч.І ст.25 Закону України "Про відпустки ".

Наказом № 63 від 25 травня 2015 року ОСОБА_2 інженеру засобів радіо та телебачення 1 категорії РТС Луганськ, надано відпустку без збереження заробітної плати, відповідно до п. 18 ч.І ст.25 ЗУ " Про відпустки " з 25 лютого 2015 року до прийняття рішення про припинення антитерористичної операції (а.с.73 ).

Доводи апелянта щодо не допуску ОСОБА_2 до роботи не підтверджуються матеріалами справи.

Відсутні дані щодо зупинення роботи на підприємстві, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи, що Луганська філія Концерну РРТ мала місце простою в період часу з 19 серпня 2014 року по 24 лютого 2014 року, відповідно, відсутні підстави, передбачені ст. 113 КЗпП України для виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час простою.

Посилання апелянта на положення в країні не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення оскаржуваного рішення без змін, доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів.

Головуючий:

Судді