Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Олександрії Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_3 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення із жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року прокурор звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного захворювання. 24 листопада 2005 року відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_7, останній уклав договір купівлі-продажу належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 із управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 спірну квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Олександрія та передано на баланс ЖЕК № 4. На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 року ОСОБА_4 та членам його сім'ї видано ордер на спірну квартиру. 15 вересня 2008 року органом приватизації видано розпорядження, яким спірну квартиру передано у власність сім'ї ОСОБА_4. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2012 року вищезазначені довіреність та договір купівлі-продажу визнано недійсними. Посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету та органу приватизації порушують права ОСОБА_3 на житло та нормальні умови існування, прокурор просив позов задовольнити.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року, позов прокурора задоволено частково.

Визнано причину пропуску строку позовної давності поважною.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 «Про прийняття квартир до комунальної власності територіальної громади міста» в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста та передання на баланс ЖЕК № 4 квартири АДРЕСА_2, погашення договору купівлі-продажу № 4877 від 24 листопада 2005 року щодо зазначеної квартири.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1051 «Про виключення квартири з числа службового житлового приміщення та надання квартири громадянам міста» в частині видачі ордеру на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та членам його сім'ї.

Визнано недійсним ордер № 86, виданий 27 грудня 2005 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради ОСОБА_4 та членам його сім'ї на квартиру АДРЕСА_2.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації № 19944 від 15 вересня 2008 року про передачу квартири АДРЕСА_2 приватну власність ОСОБА_4 та членам його сім'ї.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 15 вересня 2008 року - квартиру АДРЕСА_2, видане на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 та повернути її власнику - ОСОБА_3

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з поважності причин пропуску позовної давності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного захворювання.

24 листопада 2005 року ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_7 на вчинення договору купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1. Останній продав квартиру управлінню капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 спірну квартиру було прийнято до комунальної власності та передано на баланс ЖЕК № 4.

На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 року № 1051 «Про виключення квартир з числа службового жилого приміщення та надання квартир громадянам» на спірну квартиру видано ордер ОСОБА_4 та членам його сім'ї.

15 вересня 2008 року керівником органу приватизації видано розпорядження № 19944, яким спірну квартиру передано у приватну власність сім'ї ОСОБА_4 Останні отримали свідоцтво про право власності на житло.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 05 листопада 2012 року визнано недійсною довіреність від 23 травня 2005 року, згідно якої ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_7 здійснити продаж належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2. Визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_3 та управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації. Рішення набрало законної сили.

У листопаді 2013 року з метою захисту цивільних прав ОСОБА_3 прокурор звернувся до суду з указаним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду частині визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 та № 1051; визнання недійсним ордеру, виданого ОСОБА_4 та членам його сім'ї; визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності та витребування квартири з чужого незаконного володіння. В цій частині апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що виконавчим комітетом Олександрійської міської ради прийняті рішення щодо квартири, яка була відчужена на підставі недійсної довіреності за недійсним договором купівлі-продажу, зазначені рішення порушують права ОСОБА_3 як власника.

Проте не можна погодитися с висновками апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про виселення відповідачів, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК <nau://ukr/5464-10|st109> Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК <nau://ukr/5464-10|st109> Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК <nau://ukr/5464-10|st109> Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> обставини справи з'ясував неповно, доводи відповідача щодо незастосування судом першої інстанції положення ст. 109 ЖК Української РСР не перевірив та дійшов передчасного висновку про залишення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду в частині позовних вимог про виселення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування в цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді: В.І. Амелін