Справа № 126/2201/15-ц Провадження № 22-ц/772/3164/2015Головуючий в суді першої інстанції Хмель Р. В.
Категорія 55Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Сало Т.Б., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю ОСОБА_2 та представника відповідача Резніка П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільнені працівника, а також середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільнені, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому посилаючись на порушення відповідачем трудового законодавства, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь суму не виплачену при її звільненні в розмірі 7000 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку на момент звернення до суду з позовною заявою в сумі 28942, 20 грн.

Позов мотивовано тим, що 14.08.2014 року вона була звільнена за власним бажанням з посади робітника ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський». При звільненні відповідач не провів з нею остаточного розрахунку, що повинен був виконати в день звільнення, а тому позивач вважає, що за таких обставин їй має бути виплачена компенсація за затримку розрахунку.

Рішенням суду першої інстанції від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково, з ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» на користь позивача було стягнуто 3063,68 компенсації за невикористану відпустку, не виплаченої при звільненні. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про сплату судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, про стягнення з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку за 32 дня в сумі 3063 грн. 68 коп. та компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні в сумі 28942 грн.

При цьому ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні решти позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки на її переконання перебіг строку позовної давності розпочався з квітня 2015 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме копією трудової книжки позивача, що 07.05.2008 року ОСОБА_2 прийнята на роботу робочого цеху забою та переробки птиці ВАТ «Птахокомбінат «Бершадський», на підставі розпорядження №90 від 07.05.2008 року. 20.04.2012 року ВАТ «Птахокомбінат» Бершадський перейменовано на ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» згідно виписки з єдиного державного реєстру серії ААВ №799062 від 19.04.2012 року виданої Бершадською районною державною адміністрацією. 14.09.2014 року позивач звільнена з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки товариства №798 від 30.09.2015 року ОСОБА_2 отримувала заробітну плату в повному обсязі. Довідка здійснена за останній рік роботи, тобто з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 95, 74 грн. Згідно цієї ж довідки позивачу мала б бути виплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3063, 68 грн. (кількість днів оплати 32 * на середньоденну заробітну плату 95,74) (а. с. 58).

Вказану суму й було стягнуто судом першої інстанції на користь позивача оскаржуваним рішенням суду, розмір даної заборгованості позивачем не заперечувався, відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що ОСОБА_2 пропустила трьох місячний строк звернення до суду, оскільки її було звільнено у серпні 2014 року за власним бажанням, а до суду за захистом свого порушеного права вона звернулась лише у червні 2015 року, крім того, позивач до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку для звернення із заявою про вирішення трудового спору не зверталась.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Закону.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до відповідного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 233 КЗпП).

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 пропустила трьохмісячний строк звернення до суду, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки позивача було звільнено у серпні 2014 року за власним бажанням, а до суду за захистом свого порушеного права вона звернулася лише у червні 2015 року. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечувала той факт, що знала про заборгованість ще при звільненні. Даний факт нею був підтверджений в апеляційному суді.

Застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 233 КЗпП за цих обставин є обґрунтованим зважаючи на те, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є заробітною платою в розумінні ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці».

Рішенням Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року справа №1-5/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117,237-1 цього кодексу роз'яснено та слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року, ухвалене по справі за ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільнені працівника, а також середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільнені, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: