АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2031/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3702/15Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів Лобова О.А., Гальонкіна С.А.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Петрівцівської сільської ради Миргородського району, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту належності заповіту, третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Наконечна Надія Павлівна,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини 6 грудня 2010 року та встановлено факт належності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіту ОСОБА_7, посвідченого секретарем Петрівцівської сільської ради 17 липня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 112.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прохали рішення місцевого суду скасувати, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, що ОСОБА_4 з ОСОБА_7 на час її смерті постійно не проживав, зареєстрований за іншим місцем проживання, не враховано місцевим судом наявність судового рішення про відмову у встановленні факту належності заповіту.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд встановив факт, що позивач у справі постійно проживав в домогосподарстві померлої ОСОБА_7 на дату її смерті.

У відповідності з вимогами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, інше приміщення придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає, постійно, переважно або тимчасово.

Висновок місцевого суду про постійне місце проживання ОСОБА_4 повністю відповідає доказам, дослідженим в місцевому суді, зокрема показам свідків, письмовим довідкам Петрівцівської сільської ради.

Факт реєстрації особи за іншою адресою не є тією безумовною підставою яка спростовує висновки місцевого суду про місце постійного проживання.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», регулює лише правовідносини з питань реєстрації осіб за місцем проживання, а не з їх правом на житло та фактом постійного проживання.

Недотримання особою вимог вказаного закону щодо реєстрації місця постійного проживання не є підставою для відмови у задоволенні позову щодо встановлення факту постійного проживання.

Жодних належних доказів, які б спростували факт постійного проживання позивача в домогосподарстві померлої ОСОБА_7 на час її смерті апелянти суду не надали. Їх заперечення не підтверджені належними доказами, суд до уваги брати не може.

Також місцевий суд вірно встановив ту обставину, що при посвідченні заповіту в тексті заповіту невірно було зазначено по батькові позивача. Замість «ОСОБА_4», зазначено «ОСОБА_4». Зазначену помилку виправити неможливо, тому правильно суд задовольнив вимогу і про встановлення факту належності заповіту.

Колегією суддів також враховано і той факт, що після смерті ОСОБА_7 в 2010 році апелянти, які по закону є спадкоємцями першої черги, в спадкові права не вступили, диспозитивно розпорядившись своїм правом, а орган територіальної громади, до якого переходять всі спадкові права в разі неприйняття спадщини спадкоємцями, не заперечує проти встановлення даних фактів та права ОСОБА_4 на спадкове майно. Таким чином даним судовим рішенням права та інтереси апелянтів жодним чином не порушуються.

Не є підставою для відмови в позові і рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року (а. с. 18-19), оскільки даним рішенням в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту належності заповіту) відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту постійного проживання.

Однак цим судовим рішенням факт постійного проживання не встановлювався. Також зазначена обставина не була перешкодою для звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання в порядку позовного провадження та в зв'язку з встановленням цього факту і права на визнання належності заповіту.

Підстави для скасування чи зміни судового рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

З оригіналом згідно.

Судді :