Справа №442/7275/15-ц
Провадження №2/442/2493/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати житловий будинок з господарськими спорудами №16 по вул. Довжанській в с. Модричі Дрогобицького району Львівської області, загальною площею 193,7 кв.м., житловою площею 70,7 кв.м., її особистою власністю. В обґрунтування позову покликається на те, що згідно наказу Бориславської птахофабрики №124, від 09.06.1980 року її чоловіку ОСОБА_2, виділено присадибну ділянку під індивідуальне будівництво площею 0,10 га за рахунок земель присадибного, користування, виділених Бориславською птахофабрикою. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дрогобицької районної ради народних депутатів №131, від 23.04.1981 року ОСОБА_2 Дозволено будівництво житлового будинку у с. Модричі з вимогою суворого дотримання протипожежних, сангігієнічних та архітектурно-планувальних правил забудови, вказаних у плані та свідоцтві забудови садиби. Згідно свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР №271/80р. Дата закінчення будівництва вказана ІІ квартал 1983 року. У п. 5 Положення про дане свідоцтво зазначено, що повністю закінчене будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці приймається в експлуатацію приймальною комісією, акт якої затверджується виконкомами сільських Рад народних депутатів. Пунктом 6 свідоцтва визначено, що свідоцтво на забудову садиби та акт прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будівництва є документами, що стверджують право власності на будівлі. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №412432, видного Дережицькою сільською радою Дрогобицького району між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб 23.02.1980 року. Однак не зважаючи на те, що присадибну ділянку у с. Модричі для будівництва житлового будинку та господарських споруд було виділено ОСОБА_2, будівельні роботи проводились за її кошти та кошти її батьків. Відповідач не приймав жодної участі в ньому. Він також відмовився подавати необхідні документи на здачу індивідуального житлового будинку та господарських споруд в експлуатацію. Як і відмовився визнавати такий будинок її особистою власністю. Крім того, хоч ОСОБА_2 і їхні діти оселилися в будинку проведенням поточного ремонту оплатою комунальних послуг займалася та продовжує займатися лише вона.

Сторони у судове засідання не зявилися : від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог; від відповідача заява про розгляд справи без його участі, позов визнає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами : позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2, 23.02.1980 року було укладено шлюб, який зареєстровано Дережицькою сільською Радою народних депутатів, актовий запис №1.

За час шлюбу, згідно наказу Бориславської птахофабрики №124, від 09.06.1980 року ОСОБА_2, виділено присадибну ділянку під індивідуальне будівництво площею 0,10 га за рахунок земель присадибного, користування, виділених Бориславською птахофабрикою. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дрогобицької районної ради народних депутатів №131, від 23.04.1981 року ОСОБА_2 дозволено будівництво житлового будинку у с. Модричі з вимогою суворого дотримання протипожежних, сангігієнічних та архітектурно-планувальних правил забудови, вказаних у плані та свідоцтві забудови садиби.

Відповідно до свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР №271/80р. дата закінчення будівництва вказана ІІ квартал 1983 року. У п. 5 Положення про дане свідоцтво зазначено, що повністю закінчене будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці приймається в експлуатацію приймальною комісією, акт якої затверджується виконкомами сільських Рад народних депутатів. Пунктом 6 свідоцтва визначено, що свідоцтво на забудову садиби та акт прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будівництва є документами, що стверджують право власності на будівлі.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст.90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 1021 ЗК України) або з інших передбачених підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12)

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, те, що будівництво спірного будинку було закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена, а в технічному паспорті, з урахуванням відомостей якого позивачем заявлений позов, не міститься ніяких застережень щодо незаконності або самочинності будівництва будь-яких приміщень чи прибудов та в судовому засіданні не було встановлено порушення законних прав інших осіб при будівництві спірного будинку, тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, а статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна має право пред'явити позов, зокрема про визнання його права власності у разі якщо це право оспорюється іншою особою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи наведене, той факт, що позивачка затратила кошти на будівництво спірного будинку, яке набуте у шлюбі. Відповідач визнав право власності позивачки, тому позов є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати житловий будинок з господарськими спорудами №16 по вул. Довжанській в с. Модричі Дрогобицького району Львівської області, загальною площею 193,7 кв.м., житловою площею 70,7 кв.м., особистою власністю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя А.П. Івасівка