Справа № 507/1317/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2015 р. Любашівський районний суд Одеської області,

в складі:

головуючого судді Дармакуки Т.П.,

при секретарі Копищик М.С.,

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Любашівка справу за позовом ОСОБА_5 до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3, Державної суднопланої компанії "Чорноморське морське пароплавство", Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Любашівської селищної ради Одеської області про визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до Любашівського районного суду із зазначеним позовом, в якому в обґрунтування вимог вказував, що на підставі свідоцтва про право на власність від 05 липня 2002 року йому належить готельний комплекс, що розташований в смт.Любашівка Одеської області вул.Кірова, 33. Незважаючи на те, що він являється власником готелю, ОСОБА_3 на підставі договору оренди складеного із ДСК «ЧМП», у протиправний спосіб використовує його готельний комплекс для отримання прибутків. Готельний комплекс складається із 13 кімнат, у 2013 році вартість 1 місця у одній кімнаті вищевказаного готельного комплексу складала 120 грн., таким чином сума доходів від майна, які міг одержати позивач складає 1 123200 грн. У 2014 році вартість проживання складала 140 грн., тому сума доходів від майна, які міг отримати власник складає 1 210 400 грн. У 2015 році /за 9 місяців/ вартість складала 200 грн., а тому сума доходів, які міг одержати власник складає 1 404 000 грн., загальна сума доходів - 3 737 600 грн.

04.03.2013 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ДСК «ЧМП» про витребування із чужого незаконного володіння, Любашівським районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено попереднє судове засідання на 14 березня 2013 р. Таким чином, 14.03.2015 р. ОСОБА_3 та ДСК «ЧМП» дізналися про незаконність володіння готельним комплексом у справі за позовом власника про витребування майна. 23 квітня 2015 року Любашівським районним судом ухвалено рішення про зобов'язання ДСК «ЧМП» та ОСОБА_3 передати позивачу /ОСОБА_5М./ приміщення готельного комплексу. Посилаючись на ч.2 ст.390 ЦК України позивач просив стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_3 та ДСК «ЧМП» на користь позивача матеріальну шкоду, спричинену неотриманням доходів від належного йому майна розмірі 3 737 600 грн.

Також, в обґрунтування вимог позивач вказував, що на примусовому виконанні у ВДВС Любашівського РУЮ Одеської області знаходилися виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Любашівського районного суду Одеської області № 507/281/13-ц від 13.01.2014 року про витребування з чужого незаконного володіння - Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» приміщення готельного комплексу, розташованого в смт.Любашівка Одеської області вул.Кірова, 33 та передачу зазначеного комплексу ОСОБА_5

За заявою представника стягувача ОСОБА_1 16 січня 2014 року були відкриті виконавчі провадження, проте рішення суду не виконується, хоча відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний провести виконавчі дії з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк з дня винесення постанови про відкриття провадження. Протиправність бездіяльності державного виконавця підтверджується ухвалами суду.

У зв'язку із протиправною бездіяльністю державного виконавця протягом тривалого часу, приміщення готельного комплексу до цього часу використовується ОСОБА_3, яка утриманням у належному стані готельного комплексу не займається. За час бездіяльності протягом тривалого часу старшого державного виконавця Іскренка О.С. приміщення готельного комплексу прийшло в занепад, банкетний зал, що розташований на першому поверсі приведено в непридатний до використання стан. Відповідно до проектно-кошторисної документації вартість відновлювальних робіт першого поверху /банкетного залу/ готельного комплексу складає 340000 грн. Також позивач вказував, що він витратив кошти на сплату орендної плати за землю 17460 грн. 78 коп. З огляду на вказане позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету шляхом зобов»язання Державної казначейської служби списати в безспірному порядку на його користь матеріальну шкоду завдану пошкодженням банкетного залу, спричинену протиправною поведінкою державних виконавців Іскренка О.С. та Галанчука О.М. в розмірі 340 000 грн. та 17460 грн. 78 коп. сплачених за оренду землі.

В судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просили відмовити, вказуючи на те, що ОСОБА_5 правомірно отримав свідоцтво про право власності на готельний комплекс.

Відповідачі:

ОСОБА_3 позов ОСОБА_7 не визнала та звернулася із зустрічним позовом про визнання свідоцтва про право власності, яке видано ОСОБА_5 на готельний комплекс, що розташований по вул.Кірова, 33 в смт.Любашівка. В обґрунтування вимог позивач вказувала, що свідоцтво видано ОСОБА_5 на підставі підроблених документів, фактичним власником готельного комплексу являється ДСК «ЧМП» за замовленням якого був збудований готельний комплекс. Зазначений готель знаходиться до теперішнього часу на її відповідальному збереженні.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, вказуючи на те, що фактичним власником готельного комплексу являється ДКС «ЧМП», за замовленням якого та по проекту якого був збудований готельний комплекс. На його думку, ОСОБА_5 оформив право власності на готельний комплекс на підставі підроблених документів. ОСОБА_3 за договором, який укладений із ЧМП «ДСК», охороняє готельний комплекс, тому вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_5 відсутні. В зв»язку із чим, просив в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 просив задовольнити.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_8, який діяв на підставі доручення, надіслав до суду заперечення, в якому просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи на необґрунтованість позову. Зокрема, вказував, що виконавчі дії, які здійснювалися державним виконавцем за виконавчими провадженнями ВП № 42082216 та ВП № 42081818 здійснювалися у відповідності до чинного законодавства та позовна заява ґрунтується лише на припущеннях, не підтверджується жодними доказами, позивач не наводить жодного доказу вини державного виконавця та підстав для виникнення матеріальної шкоди не має.

Відділ державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області надіслав до суду заперечення, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що було вчинено необхідні виконавчі дії та рішення суду виконано, про що державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження /а.с.233 т.1/.

Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство" заперечень до суду не надала, згідно телефонограми представник ОСОБА_9 просила в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити та справу розглянути у відсутність представника /т.1 а.с.74,т.2 а.с. 117/.

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_10, яка діяла на підставі доручення, згідно заяви та заперечення просила розглянути справу у відсутність представника. При цьому, в задоволені позову просила відмовити за безпідставністю та недоведеністю позову, зокрема вказуючи на те, що в позові не зазначено жодної протиправної дії з боку Державної казначейської служби України /а.с.8-12/.

Представник Любашівської селищної ради ОСОБА_11 , яка діяла на підставі доручення /т.1 а.с.247/, просила справу розглянути у відсутність представника, проти задоволення позову заперечила. Згідно письмових заперечень Любашівська селищна рада вважає, що зустрічний позов про визнання свідоцтва недійсним не підлягає задоволенню, оскільки рішення виконавчого комітету від 03 липня 2002 року № 175 «Про оформлення права власності на готельний комплекс по вул.Кірова, 35 смт.Любашівка Одеської області» було винесено відповідно до своїх повноважень, на підставі заяви ОСОБА_5, виписки рішення зборів уповноважених від 28.02.1998 р. № 2, довідки комісії із розпаювання КСП «Зоря» /а.с.234-236 т.1/

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого.

Суд розглядає цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить готельний комплекс, який розташований по вул.Кірова, 33 в смт.Любашівка Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18, 20).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 25.04.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.12.2013 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» приміщення готельного комплексу, розташованого в смт. Любашівка Одеської області вул. Кірова, 33, зобов'язано державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» передати ОСОБА_5 приміщення готельного комплексу , яке розташоване по вул.Кірова , 33 в смт Любашівка Одеської області, зобов»язано ОСОБА_3 та державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні приміщенням готельного комплексу, яке розташоване по вул.Кірова, 33 в смт.Любашівка Одеської області (а.с.31-36 т.1).

Зазначене рішення перебувало на виконанні у відділі ДВС Любашівського РУЮ Одеської області та в подальшому було передано на примусове виконання до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Ухвалою Любашівського районного суду від 30 червня 2015 року, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.08.2015 р. залишена без змін, дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_12, щодо винесення постанови від 10.06.2015 р. про відкладення провадження виконавчих дій, визнано неправомірними, зазначена постанова державного виконавця скасована (т.1 а.с.28-29).

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року дії державного виконавця відділу ДВС Любашівського РУЮ ОСОБА_13 щодо винесення постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 25 грудня 2014 року та зволікання щодо виконання рішення Любашівського районного суду визнано неправомірними, зазначену постанову державного виконавця скасовано та зобов»язано виконати рішення суду (а.с.101-102 т.2).

Як вбачається із постанов від 06.08.2015 р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_12 рішення Любашівського районного суду від 13 січня 2014 року виконанні, у зв»язку із чим виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Любашівського районного суду № 507/281/13-ц закінчені (т.2 а.с.44-45). В судовому засіданні встановлено, що зазначені постанови на день розгляду даної справи не скасовані.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, виходячи із положень ст. 1166 ЦПК України обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди фізичній та юридичній особі, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що відшкодування матеріальних збитків можливо лише в разі доведення потерпілою особою факту їх завдання та їх розміру, за умови наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв»язку дій винної особи з завдання збитків.

Доводи позивача про те, що майнова шкода спричинена йому в зв*язку з бездіяльністю державного виконавця не підтверджуються встановленими в судовому засіданні даними та матеріалами справи.

Позивач вказує на те, що у зв"язку із бездіяльністю державних виконавців приміщення готельного комплексу прийшло в занепад, банкетний зал, що розташований на першому поверсі, приведено в непридатний до використання стан, на вартість відновлювального ремонту складає 340 000 грн., крім того позивач поніс витрати в розмірі 17460 грн. 78 коп., сплачених за оренду землі. Проте, суду позивач не надав жодних доказів про те, в якому стані було підвальне приміщення на час відкриття виконавчого провадження та в якому стані воно було на час закінчення виконавчого провадження. Разом із цим, в судовому засіданні безспірно було встановлено, що ОСОБА_5 оформивши своє право власності на готельний комплекс, ним не користувався з 2002 року, ніяких дій щодо утримання банкетного приміщення в належному стані не вчиняв. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні представники сторін.

Сам по собі факт неправомірності дій державних виконавців, які підтверджені вищезазначеними ухвалами Любашівського районного суду та Ананьївського районного суду, не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведено причинний зв'язок між заподіяною йому матеріальною шкодою та неправомірними діями відповідача, також не доведено вини відповідача у її заподіянні.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку що вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 340000 грн. та 17460 грн. 78 коп. сплачених за оренду землі необґрунтовані, безпідставні та не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_3 та ДСК "ЧМП", то суд приходить до висновку, що зазначені вимоги теж не підлягають задоволенню виходячи із слідуючого.

Відповідно до ст.388 ЦК України, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не зав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (ст.390 ЦК України). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Такої позиції додержується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Відповідачі - ДСК "ЧМП" та ОСОБА_3 не придбали готельний комплекс та не являються добросовісними чи недобросовісними набувачами, а тому такий спосіб захисту своїх прав, як стягнення доходів від готельного комплексу на підставі ч.2 ст.390 ЦК України, не відповідає фактичним правовідносинам, які склались між позивачем та відповідачами.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу, що передбачено ст.ст.3,4, та 11 ЦПК України. При цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, а неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності на готельний комплекс недійсним не підлягає задоволенню виходячи із слідуючого.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 на підставі договорів, що були укладенні із ДСК "ЧМП", фактично відповідає за збереження споруди із 20 контейнерів, розташованих в смт.Любашівка вул.Кірова, 33.

ОСОБА_3 в зустрічному позові вказує, що фактичним власником готелю являється ДСК «ЧМП», тобто таким чином, вона фактично звернулася до суду із позовом з метою захисту не своїх прав, а з метою захисту прав ДСК «ЧМП», яка вправі самостійно розпоряджатися своїм правом на звернення до суду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3, Державної суднопланої компанії "Чорноморське морське пароплавство", Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Любашівської селищної ради Одеської області про визнання свідоцтва про право власності недійсним - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П. Дармакука