Справа № 595/811/15-ц
Номер рядка звіту 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1,

відповідки ОСОБА_2, її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та третьої особи Бучацької міської ради про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та третьої особи Бучацької міської ради про визнання недійсним державного акта ЯД № 186701 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0186 га, що розташована по вул.Стуса,20, м.Бучач, та скасування його державної реєстрації, мотивуючи тим, що після обмірів земельної ділянки виявилося, що межа між нею та суміжним землекористувачем, а саме ОСОБА_2, не відповідає фактичній межі на місцевосці.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що 27 грудня 2007 року батько позивачки ОСОБА_6 подарував їй ? частину житлового будинку, що розташований в м.Бучач, вул.Стуса,24. 02 лютого 2012 року її батько ОСОБА_6 помер, а позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Після чого звернулася в ПП «Геоцентр» для вироблення технічної документації на земельну ділянку, однак після обмірів земельної ділянки виявилося, що межа між нею та суміжним землекористувачем, а саме ОСОБА_2, не відповідає фактичній межі на місцевосці. Спірна земельна ділянка становить 0,0010 га. Вважає державний акт, виданий на імя ОСОБА_2 недійсним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідачка та її представники позов заперечили, суду пояснили, що відповідачкою в жовтні 2006 року було приватизовано, на підставі рішення 5 сесії 5 скликання Бучацької міської ради від 24.10.2006 року, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0186 га, що розташована по вул.Стуса,20, м.Бучач. Під час проведення приватизації, в жовтні 2006 року, даної земельної ділянки позивачка ОСОБА_5 підписала акт визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельних ділянок. Отже, позивачка знала і погодилася із встановленими межами та розуміла, що найближчим часом буде видано державний акт на право власності на земельну ділянку, який ОСОБА_2 отримала 06 березня 2007 року. Таким чином, в жовтні 2006 року ОСОБА_5 повинна була дізнатися про порушення свого права. Однак, позовну заяву до суду ОСОБА_5 подала по спливу більше як сім років з часу порушення її права. Вважають, що у задоволенні позову слід відмовити, як у звязку із спливом процесуальних строків, так і по суті.

Представник третьої особи Бучацької міської ради в судовому засіданні пояснив, що Бучацькою міською радою було створено комісію та затверджено акт щодо встановлення відновлення меж земельних ділянок, згідно якого встановлено, що межа яка відновлена відповідно до державного акту ОСОБА_2 не відповідає фактичній межі на місцевості. З сторони якого землекористувача було допущено порушення комісією не встановлено.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно договору дарування частки житлового будину від 27.12.2007 року вбачається, що ОСОБА_6 подарував ? частину житлового будину, що знаходиться на неприватизованій земельній ділянці по вул.Стуса,24, м.Бучач, ОСОБА_5

06 березня 2007 року відповідачці ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, на підставі рішення Бучацької міської ради від 24.10.2006 року № 199, що знаходиться по вул.Стуса,20, м.Бучач Тернопільсько області, площею 0,0186 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно акту щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості № 1795 від 27.08.2014 року та рішення Бучацької міської ради № 1795 від 27.08.2014 року встановлено, що межа, яка відновлена відповідно до державного акту ОСОБА_2, візуально не відповідає фактичній межі на місцевості, та картографічним матеріалам по обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками, які затверджені рішенням № 34 виконавчого комітету Бучацької міської ради від 27.02.1976 року кварталу № 28а.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 314/15-22 від 21.08.2015 року вбачається, що фактична площа земельної ділянки по вул.Стуса,20, м.Бучач, Тернопільської області, якою користується ОСОБА_2 не відповідає площі згідно рішення пятої сесії пятого скликання Бучацької міської ради від 24.10.2006 року № 199 про передачу у власність земельної ділянки0,0186 га цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства. Площа земельної ділянки по вул.Стуса,20, м.Бучач, якою користується ОСОБА_2 менша на 8,0 м.кв, у звязку з накладенням на суміжну земельну ділянку № 24. Крім того, експертизою встановлено, що згідно обмірів будівельного кварталу № 28 площа земельної ділянки по вул.Стуса,20, м.Бучач становила 0,1169 га, згідно державного акту площа даної земельної ділянки становить 0,1186 га, згідно натурних обмірів даної земельної ділянки її площа становить 0,1042 га. Тобто земельна ділянка, якою фактично користується відповідач, є меншою ніж у державному акті про право власності на землю та в обмірах будівельного кварталу № 28.

Площа земельної ділянки № 24 по вул.Стуса м.Бучач, якою користується ОСОБА_5 відповідно до обмірів земель будівельного кварталу становила 635 кв. м., згідно обмірів проведених експертами площа земельної ділянки, якою користуєься ОСОБА_5 становить 608 кв.м., тобто на 27 кв.м. меньша. Крім того, як зазначено у висновку експертизи, враховуючи невідповідність довжин меж з усіх сторін земельної ділянки ОСОБА_5, встановити зі сторони якого землекористувача земельна ділянка зменшена на 27 кв.м не вбачається за можливе. Також, у висновку експертів зазначено, що найбільше змінились лінійні проміри по межі ділянки № 24 на її вїзді, де побудовано гараж, однак встановити зменшення площі не вдається за можливе у звязку з відсутністю промірів від капітальних будівель.

Крім того, згідно пояснень відповідачки раніше межа між земельними ділянками була прямою, а позивачка самостійно перенесла межу, що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки, державним актом на право приватної власності, планом землекористування. Дані пояснення відповідачки знайшли своє підтвердження в дослідній частині висновку експертів, де зокрема зазначено, що довжина межі станом на день дослідження становить 33,61 м., а згідно обмірів будівельного кварталу № 28, 32,64 м., крім того, експертами встановлено, що станом на день проведення дослідження по межі розмежування між ділянками № 20 та № 24 по вул.Стуса, м.Бучач наявні більше поворотних точок.

Із змісту статті 129 Конституції України вбачається, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем не доведено, що порушення меж її земельної ділянки мало місце зі сторони відповідачки ОСОБА_2

Твердження представника позивача про те, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, оскільки землекористувачем земельної ділянки по вул.Стуса,24, м.Бучач, ОСОБА_5 стала лише 2 лютого 2012 року, коли помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого вона успадкувала ? частину житлового будинку, що знаходиться на неприватизованій земельній ділянці і відповідно стала єдиним повноправним власником житлового будинку і землекористувачем земельної ділянки по вул.Стуса,24, м.Бучач, а на момент погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2, а саме в жовтні 2006 року позивачка не була суміжним землекористувачем та не мала права погоджувати зазначені межі, суд оцінює критично.

Згідно договору дарування ? частини житлового будинку, укладеного 27 грудня 2007 року, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар належну ОСОБА_6 ? частину житлового будинку, що розташована за адресою вул.Стуса,24, м.Бучач на неприватизованій земельній ділянці.

Відповідно до ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, позивачка з моменту укладення договору дарування ? частини житлового будинку, що розташований за адресою вул.Стуса,24, м.Бучач, стала землекористувачем неприватизованої земельної ділянки на якій розміщений даний будинок на рівні з іншим співвласником будинку ОСОБА_6 Оскільки, позивачка погоджувала межі земельної ділянки відповідачки в жовтні 2006 року, що стороною позивача не заперечується, то в даному випадку перебіг строку позовної давності розпочинається 27 грудня 2007 року, з моменту коли ОСОБА_5 стала власником ? частини житлового будинку та землекоритсувачем відповідної земельної ділянки.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності розпочинається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а тому строк позовної давності позивачем пропущено.

Позивач не просить поновити строк для звернення до суду, оскільки вважає, що нею строк не пропущено, оскільки другу половину житлового будинку вона успадкувала у 2012 року.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що відповідач, як в поданому до суду запереченні, так і в судовому засіданні просить суд застосувати строк позовної давності, в позові слід відмовити внаслідок спливу строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,214,215,218 ЦПК України, ст.120 ЗК України, ч.4 257, ст.267, ст.377 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та третьої особи Бучацької міської ради про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7