Провадження № 2/742/1716/15
Єдиний унікальний № 742/3891/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Рябота В.І.,

при секретарі Риндя Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначає позивач 29 червня 2010 року відповідач по справі отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Мотивуючи тим, що відповідач не погашає отриманий кредит, в зв'язку з чим за ним виникла заборгованість позивач і просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості.

В судове засідання представник позивача не з'явився, але завчасно надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач з'явився в підготовче судове засідання, надав суду заперечення щодо суті позову та оригінал платіжної картки, а позовні вимоги не визнав, в дане судове засідання відповідач не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовних вимог не визнає в повному обсязі, та просить врахувати його пояснення, надані суду у формі заперечень до позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав:

Як вбачається з позовної заяви позивач стверджує, що відповідач по справі, відповідно до укладеного договору від 29 червня 2010 року, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте як вбачається з матеріалів справи 29 червня 2010 року відповідач подав позивачу заяву про видачу йому ДЕБЕТОВОЇ ОСОБИСТОЇ КАРТКИ ( а.с. 8, 67 ), яка взагалі не передбачає надання кредиту, оскільки в даному випадку клієнт користується своїми особистими коштами, які перебувають на його особистому депозитному рахунку на основі якого і лімітована дана картка, що підтверджується роз'ясненнями національного банку України поняття «дебетова картка» ( а.с. 59 ). Як вбачається з самого оригіналу дебетової особистої картки термін її дії визначено до 30 листопада 2014 року ( а.с. 63 ).

В порушення підписаної відповідачем заяви про видачу саме дебетової особистої картки позивач самостійно, без погодження з клієнтом, тобто відповідачем, 11 лютого 2014 року, приймає рішення про зміну умов кредитування та обслуговування КРЕДИТНОЇ КАРТКИ, якої відповідач взагалі не отримував ( а.с. 6 ), і доказів того, що відповідач взагалі отримував нову, кредитну картку, взамін раніше отриманої дебетової особистої картки, суду не надано.

Згідно наданого суду розрахунку суми заборгованості саме 13 лютого 2014 року на депозитний рахунок позивача була перерахована сума кредиту, при цьому будь яких доказів, що відповідач надав згоду на зміну умов користування наявної у нього дебетової особистою карткою на кредитну карту і на отримання будь-якого кредиту також суду не надано. Те, що в розрахунку суми заборгованості зазначено, що відбувалося погашення кредиту, судом не може бути прийнято до уваги, як те, що відповідач проводив погашення суми кредиту, оскільки даний рахунок фактично є депозитним, що в свою чергу передбачає можливість надходження на нього зароблених відповідачем коштів, а те, що позивач зараховував дані кошти в погашення безпідставно зарахованої на даний рахунок суми кредиту, є його, позивача, особистою ініціативою, яка по суті є незаконною, оскільки, як зазначено вище, ніякої згоди на зміну умов поданої ним раніше заяви про видачу дебетової особової картки на кредитну картку і отримання кредиту відповідач не надавав, а одностороння зміна суттєвих умов договору чинним законодавством не передбачена.

Також суд враховує, що відповідач взагалі не користувався коштами, які позивач безпідставно зарахував на його, відповідача, депозитний рахунок, як суму кредиту, що вбачається з наданого суду розрахунку суми заборгованості ( а.с. 5 ).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачем є не обґрунтованими і безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - ВІДМОВИТИ в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: