У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс Банк» (далі ПАТ «Правекс Банк», банк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 60215,82 доларів США, що еквівалентно 481305,04 грн, з яких 277900,62 грн - непогашений кредит, 37551,11 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 137749,92 грн - несплачені відсотки за користування кредитом, 28103,39 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Позов мотивовано тим, що 29 березня 2005 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно п.п. 1.1, 1.2, якого відповідачу надано кредит в розмірі 49000 доларів США, строком до 29 березня 2019 рік зі сплатою 13 % річних. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом у відповідності до графіку зменшення ліміту кредитування, а відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 481 305,04 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 277 900,62 грн, що за курсом Національного банку України, станом на 24 вересня 2013 року еквівалентно сумі 34 768 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 4 621,75 грн, що еквівалентно 578,22 доларів США; відсотки у розмірі 137 749,92 грн, що еквівалентно 17 233,82 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 6 575,69 грн, що еквівалентно 822,68 доларів США, а всього 426 847,98 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник відповідача, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову - стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по кредитному договору у розмірі 29 560,06 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 24 вересня 2013 року становить 236 273,56 грн.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку, керуючись положеннями ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, виходив з того, що відповідачем порушені вимоги як укладеного договору, так і чинного законодавства, що є підставою для стягнення кредитної заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, посилаючись на положення ст. ст. 256, ч. 2 ст. 258, 261, 266 ЦК України, виходив з того, що місцевим судом не враховано вимог закону про позовну давність. При цьому зазначив, що відповідачем не спростовано належними засобами доказування правильність пред'явленого банком розрахунку.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 березня 2005 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір на суму 49 000 доларів США зі сплатою 13% річних, строком до 29 березня 2019 року.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 кредитного договору погашення кредиту та відсотків за користування кредитом проводиться позичальником рівними частинами в сумі 292 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця.

ОСОБА_5 порушила умови кредитного договору.

Згідно поданого банком розрахунку, станом на 24 вересня 2013 року заборгованість за кредитом становить 277 900,62 грн, що еквівалентно за курсом Національного банку України, станом на 24 вересня 2013 року 34 768,00 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту становить 4 621,75 грн; заборгованість по відсоткам становить 137 749,92 грн, що еквівалентно 17 233,82 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення відсотків становить 6 575,69 грн. Всього - 426 847,98 грн.

Апеляційний суд посилаючись на те, що банком подано розрахунок заборгованості з урахуванням положень ст.ст.256, ч. 2 ст. 258, 261, 266 ЦК України, стягнув з відповідача на його користь, визначену у ньому суму.

Згідно роз'ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до роз'яснення, наданого в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у рішенні щодо грошовихзобов'язань має бути висновок суду про розмір грошових сум та детальний порядок його обчислення за кожною з вимог (стягнення процентів, пені тощо).

Апеляційний суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості по кредитному договору, разом з тим, не перевірив з чого та коли вона виникла, не перевірив обґрунтованість та правомірність нарахованих сум, не зазначив за який період вона нарахована.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд не зазначив у якій частині позовних вимог відмовлено банку та з яких підстав - у зв'язку із пропуском строку позовної давності, чи за необґрунтованістю.

Апеляційним судом не наведено розрахунків, з яких він виходив при частковому задоволенні грошових позовних вимог. При цьому, взявши за основу, при визначенні суми заборгованості, у якості доказу розрахунок, наданий банком, не навів мотивів, з чого він виходив відхиляючи розрахунки, наведені у письмових поясненнях відповідача, які проведені з посиланням на строк позовної давності.

Фактично судом допущено однобічність дослідження доказів та не перевірено доводів відповідача щодо обставин, на які він посилався заперечуючи проти позову.

Апеляційним судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги відповідача, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька
судді О.В. Кафідова
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова
І.М. Фаловська