Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія») 49 тис. грн заборгованості за виплатою зі страхового відшкодування, 12 249 грн 67 коп. пені за прострочення виплат зі страхового відшкодування за страховою подією у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та 1 663 грн 32 коп. - 3 % річних від простроченої суми.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04 жовтня 2013 року в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Гоголя та вул. Паторжинського ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, не надав дорогу та скоїв зіткнення з її автомобілем «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», останньому 07 жовтня 2013 року було направлено заяву про ДТП з відповідними документами, яка була отримана ним 09 жовтня 2013 року, та 14 жовтня 2013 року за участю ОСОБА_4, суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 і незалежного судового експерта Дроздова Ю.В. було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, та складено висновок експертного дослідження про оцінку вартості майнових збитків від 30 жовтня 2013 року, згідно з яким їх розмір становить 59 206 грн 41 коп., а після спливу встановленого законом 90-денного строку на здійснення оплати зі страхового відшкодування ним 08 лютого 2014 року було направлено на адресу відповідача лист-вимогу від 07 лютого 2014 року, яка отримана відповідачем 10 лютого 2014 року, але до теперішнього часу відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 49 тис. грн страхового відшкодування, 12 249 грн 67 коп. пені за прострочення виплат зі страхового відшкодування за страховою подією у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, 2 тис. грн витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені змінити, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити частково на суму 9 820 грн 13 коп., в частині задоволення вимог про стягнення 2 тис. грн витрат на правову допомогу відмовити в повному обсязі.

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 жовтня 2013 року на перехресті вул. Гоголя та Паторжинського у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, та «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_5

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія».

За результатами проведеного огляду пошкодженого автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, було складено звіт від 14 лютого 2014 року про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу, згідно з яким сума збитку складає 23 282 грн 58 коп.

Згідно з висновком експертного дослідження від 30 жовтня 2013 року розмір майнової шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 59 206 грн 41 коп.

03 лютого 2015 року Дніпропетровським наукового-дослідним інститутом судових експертиз надано висновок судового експерта-автотоварознавця, згідно з яким вартість майнового збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок ДТП, яка мала місце 04 жовтня 2013 року, складає 88 219 грн 83 коп., а вартість пошкоджених деталей, вузлів та агрегатів, що підлягають заміні, складає 154 880 грн 39 коп.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та стягуючи на її користь з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 49 тис. грн страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» укладений договір страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є підставою для стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 12 249 грн 67 коп. пені за прострочення виплат зі страхового відшкодування з 08 січня 2014 року до 25 лютого 2015 року, суд, виходячи із положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначена відповідальність страховика за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, зазначив, що після спливу 90-денного строку на здійснення оплати зі страхового відшкодування 08 лютого 2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу від 07 лютого 2014 року, яка відповідачем отримана 10 лютого 2014 року, але виплата страхового відшкодування не здійснена.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства відповідач зобов'язаний був здійснити виплату страхового відшкодування до 08 січня 2014 року.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2013 року ОСОБА_3 подала страховику заяву про настання страхового випадку, яка була отримана ним 09 жовтня 2013 року.

08 лютого 2014 року ОСОБА_3 направила на адресу відповідача лист-вимогу, яка отримана останнім 10 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмежовано поняття заява (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, та заява про страхове відшкодування.

З урахуванням вищенаведеного розраховувати суму пені потрібно, починаючи з 91-го дня після отримання заяви про страхове відшкодування - листа-вимоги, у якому зазначено реквізити потерпілої особи, тобто з 10 травня 2014 року.

Проте, вирішуючи спір, суд на зазначене уваги не звернув, ототожнив різні поняття та різні юридичні факти, здійснив розрахунок пені за прострочення виплат зі страхового відшкодування з моменту отримання ПрAT «Українська охоронно-страхова компанія» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а не з моменту отримання інформації про банківські рахунки позивача.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 тис. грн, суд не звернув уваги на те, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України (п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З копії договору про надання правової допомоги від 05 лютого 2014 року, укладеного між позивачкою та адвокатським бюро «ОСОБА_8», вбачається, що останнє надає правову допомогу у вигляді консультування, підготовки документів та представлення інтересів клієнта в суді щодо вирішення питання про стягнення збитків за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04 листопада 2013 року.

Відповідно до квитанцій від 06 травня та 15 травня 2014 року ОСОБА_3 сплатила 2 тис. грн за договором.

Згідно із ч. 2 ст. 84 ЦПК Україниграничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом..

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розрахунок затрат робочого часу, витраченого на підготовку та надання правової допомоги, а також переліку робіт, які безпосередньо виконало адвокатське бюро «ОСОБА_8» у зв'язку з наданням правової допомоги позивачу в рамках даної справи, матеріали справи не містять.

Суд на зазначене уваги не звернув.

Наведене свідчить про те, що суд на порушення ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочення виплат зі страхового відшкодування та витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення виплат зі страхового відшкодування та витрат на правову допомогу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик