Справа № 1318/3815/12 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/783/5093/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна С. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Кабаля І.І.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Самбірської міської ради Львівської області про визнання права власності на добудову до квартири та просила визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 43,2 кв.м житловою площею 14,4 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 у м. Самборі Львівської області.

Позов мотивувала тим, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 1995 року квартиру АДРЕСА_1 було поділено на дві окремі квартири. Згідно із рішенням Самбірської міської ради від 5 грудня 1995 року квартира 3 «а» площею 14,2 кв. м була приватизована, її власниками стали ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_3 по 1/2 частині кожен. На підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 15 грудня 1994 року було проведено зміну умов договору найму квартири АДРЕСА_2, а кімнаті розміром 14,2 кв. м присвоєно №3 «а». Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 29 вересня 2011 року ОСОБА_3 визнано власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 м.Самборі в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно із висновком міжвідомчої комісії від 23 грудня 2012 року прибудова до квартири АДРЕСА_1 м.Самборі виконана з незначним відхиленням від погодженого проекту, в процесі будівництва не порушено архітектурно-будівельних, пожежних та санітарних норм і правил.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2013 року позов ОСОБА_3 до Самбірської міської ради Львівської області про визнання права власності на добудову до квартири задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 3«А» загальною площею 43,2 кв.м, житловою площею 14,4 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 в м. Самборі Львівської області.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 1 грудня 1994 року вона є власником квартири №4 комунального будинку АДРЕСА_1 в м. Самборі Львівської області. У 2011 року ОСОБА_3 самочинно почала будувати веранду до своєї частини квартири, не погоджуючи цього із співвласниками інших квартир на прибудинковій території, яка на підставі рішення Самбірської міської ради від 24 березня 1997 року була залишена в спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1 у м. Самборі Львівської області. Вважає, що вчинена ОСОБА_3 добудова належить до самочинного будівництва та порушує її права.

Вважає, що суд не перевірив чи дане будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм та правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, оскільки проектна пропозиція, на добудову до квартири №3 «а» відсутня, а висновок міжвідомчої комісії таким доказом бути не може.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

В судове засідання апелянт не з'явилась, просить справу слухати у її відсутності. Представник міської ради, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності (а.с.137 - 139).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 15.12.1994 року за №184 було проведено зміну умов договору найму квартири АДРЕСА_1 у м.Самборі та кімнаті площею 14.2 кв.м. присвоєно №3 «А»

05.12.1995 року рішенням Самбірської міської ради квартира №3 «А», площею 14,2 кв.м. була приватизована та її власниками стали ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1

Із витягу про державну реєстрацію прав від 12.12.2011 року та рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.09. 2011 року вбачається, що за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину квартири № 3«А» в порядку спадкування по закону майна після смерті ОСОБА_4.

Звертаючись до суду з позовом про визнання за позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 43.2 кв.м. (з самочинно збудованою прибудовою комунальних вигод кухні, коридору та ванної кімнати) ОСОБА_3 вказала, що оскільки квартира №3 «А» складалась з однієї кімнати площею 14,2 кв.м., відтак було вирішено провести покращення шляхом здійснення будівництва, внаслідок якого загальна площа квартири склала 43,2 кв.м. Так, в обґрунтування позовних вимог вказала, що в 1991 році вона разом із ОСОБА_4 звернулись до Самбірської міської ради з завою про дачу дозволу на прибудову житлової кімнати та комунальних вигод.

Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів №462 від 05.09.1991 року «Про затвердження проектної пропозиції на прибудову житлових кімнат і комунальних вигод до житлового будинку АДРЕСА_1 було затверджено пропозицію на прибудову житлових кімнат та комунальних вигід до житлового будинку АДРЕСА_1 який на той час складався з чотирьох квартир.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на підставі вказаного рішення було виготовлено робочий проект на прибудову житлових кімнат і комунальних вигід житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Самборі та згідно висновку міжвідомчої комісії від 23 грудня 2012 року № 155 прибудова до квартири № 3«А» комунального будинку по АДРЕСА_1 виконана згідно проектної пропозиції розробленої Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект» і рішення міськвиконкому від 5 вересня 1991 року № 462. В процесі будівництва не порушено архітектурно будівельних, пожежних та санітарних норм і правил та квартира № 3«А» по АДРЕСА_1 практично готова до експлуатації , а тому слід визнати за позивачкою право власності на квартиру № 3«А» загальною площею 43,2 кв.м.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначала, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 1 грудня 1994 року вона є власником квартири №4 комунального будинку АДРЕСА_1

У 2011 року ОСОБА_3 самочинно почала будувати веранду до своєї частини квартири, не погоджуючи цього із співвласниками інших квартир на прибудинковій території, яка на підставі рішення Самбірської міської ради від 24 березня 1997 року була залишена в спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1

Крім того, рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 24 березня 1997 року ОСОБА_2 з АДРЕСА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, садівництва, ведення особистого підсобного господарства площею 251 кв. м (а. с. 49). Вважала, що вчинена ОСОБА_3 добудова належить до самочинного будівництва та порушує її права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства не звернув уваги на той факт, що проектна пропозиція на прибудову житлових кімнат і комунальних вигід до житлового будинку АДРЕСА_1» була затверджена рішенням Самбірської міської ради від 05.09 1991 року № 462 та на момент розроблення та затвердження даного проекту станом на 05.09 1991 рік квартири № 3 «А» не існувало, адже питання поділу даної квартири та присвоєння їй № 3 «А» було вирішено лише у 1995 році.

Крім того судом не з'ясовувалося питання щодо виділення земельної ділянки під будівництво даної добудови .

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03 2012 року Про практику застосування судами статті 376 ЦКУ (про правовий режим самочинного будівництва) п.4 при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку , будівлі, споруди , іншого нерухомого майна , якщо вини збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво , або відведена не для цієї мети , або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п.9 цієї постанови при розгляді справ зазначеної категорії судами слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України № 2780 - XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах повноважень , а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша ст. 15 ЦК України, частина перша 3 Цивільного процесуального кодексу України . У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати пр. наявність спору про право.

Отже, основною умовою здійснення добудови, прибудови є попереднє виготовлення належно погодженого проекту.

Однак, такий проект саме щодо квартири №3»а» по АДРЕСА_1 у м. Самборі позивачкою не виготовлявся ні до початку проведення будівельних робіт, ні в процесі їх здійснення, а також нею не було отримано дозволу на виконання будівельних робіт.

Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, квартира №3 «а» після проведеної добудови не була прийнята в експлуатацію і у зв'язку з відсутністю можливості узаконення будівництва відповідними органами позивач звернулась із даним позовом до суду. Вирішуючи спір судом не було залучено до участі у справі в якості третіх осіб мешканців інших чотирьох квартир будинку у тому числі ОСОБА_2, права якої порушуються вирішенням даної справи, а також відповідні органи, до компетенції яких належить вирішення питання щодо дотримання архітектурних, санітарних, пожежних норм та правил під час будівництва, а відтак, належним чином не з'ясував відповідність у процесі будівництва цим нормам та правилам.

З урахуванням зазначеного, суті заявлених позовних вимог, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального права й не ґрунтується на належно встановлених обставинах справи, в силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, 309, ст.313, 314, ст..ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Самбірської міської ради Львівської області про визнання права власності на добудову до квартири АДРЕСА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий :

Судді: