У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 який діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 1 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15 червня 2015 року ОСОБА_4 позичив відповідачу 3 900 доларів США, про що останній власноруч написав розписку, проте на вимогу від 9 січня 2015 року грошові кошти не повернув.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 1 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 3 900 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 84 953 грн 80 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника -

ОСОБА_6, просить рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 1 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом установлено, що 15 червня 2013 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_5 3 900 доларів США, тобто між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем було укладено договір позики, що відповідно до вимог ч. 2

ст. 1047 ЦК України підтверджується розпискою від 15 червня 2013 року

(а.с. 6).

9 січня 2015 року позивачем надіслано відповідачеві вимогу про повернення позики за договором у строк до 8 лютого 2015 року, однак у зазначений термін відповідач кошти не повернув.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідач взяті на себе перед ОСОБА_4 зобов'язання щодо добровільного повернення суми позики не виконав.

Не взявши до уваги заперечення відповідача ОСОБА_5 проти позову, в яких він зазначав про те, що у свій час надав вказані кошти в сумі

3 900 доларів США ОСОБА_4 у користування в рамках спільної діяльності, які останній йому повернув, про що він і надав ОСОБА_4 розписку, суди дійшли правильного висновку про те, що на підтвердження таких доводів ОСОБА_5 не було надано суду належних і допустимих доказів, зокрема не було надано доказів на спростування договору позики, а саме: доказів звернення до правоохоронних органів, розписки про повернення боргу, тощо.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що посилання відповідача на те, що позивач не обґрунтовує, за яких обставин ним були передані кошти ОСОБА_5, з якою умовою, на який строк, а розписка ні за змістом, ні за формою не відповідає істотним умовам та вимогам договору позики, не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначені ОСОБА_5 доводи не спростовують правомірності договору позики, укладеного між сторонами у даній справі,

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Під час вирішення спору судами правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Спростовуючи викладені у касаційній скарзі доводи про те, що судами попередніх інстанцій під час дослідження розписки не виявлено справжню правову природу укладеного договору, оскільки вказана розписка свідчить про те, що ОСОБА_5 отримав від позичальника ОСОБА_4 належні йому кошти, спростовуються самим текстом розписки, в якій ОСОБА_5 зазначив, що він взяв 3 900 доларів (32 000 грн) у ОСОБА_4

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи, також не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук