Справа № 219/9637/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2015 року Артемівський міськрайонний Донецької області в складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Азямової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Артемівську Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з листопада 2012 року вони з відповідачем стали спільно проживати однією сімєю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у сторін народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сторони припинили проживання однією сімєю, спільного господарства не ведуть, позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача. Дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач, який є батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у добровільному порядку не надає, хоча і має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та має постійний заробіток. Дитина та позивач потребують матеріальної допомоги, тому ОСОБА_1 звернулася до суду і просила: стягнути з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; та стягнути з відповідача на свою користь на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 07 грудня 2013 року.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про стягнення аліментів в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додавши до цього, що в неї на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з чим має матеріальні труднощі, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач матеріальну допомогу по утриманню малолітньої дитини ОСОБА_3 не надає в добровільному порядку, хоч і має таку можливість, оскільки працює інспектором ППСМ роти ПС Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області та має постійний дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої є достатнім для надання матеріальної допомоги у вигляді сплати аліментів на утримання дитини та на утримання позивача. Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні відповідач позов визнав частково: в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 07 грудня 2013 року, не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити, мотивуючи своє рішення тим, що дійсно з листопада 2012 року проживав однією сімєю з позивачем, знімали квартиру, орендну плату за користування якою сплачували вдвох. Сумісне проживання у сторін тривало приблизно один рік, під час якого у сторін народилась дитина донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2013 року по червень 2014 року він поїхав у службове відрядження для проходження навчання у школі міліції, під час перебування в якому позивач зїхала з квартири, в якій сторони проживали, до попереднього свого місця проживання: в ІНФОРМАЦІЯ_3, та стала проживати окремо. Відповідач надавав матеріальну допомогу, коли в нього була така можливість, відвідував дитину по святах та в вихідні дні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, в праві звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

З пояснень сторін встановлено, що вони з листопада 2012 року спільно проживали без реєстрації шлюбу однією сімєю. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 563510, виданого Виконкомом Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області 16 грудня 2013 року, ОСОБА_3 народилася 07 грудня 2013 року, про що 16 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 11, в графі «Батьки» батьком зазначений ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_1 (а.с. 7). Ця дитина мешкає з матірю ОСОБА_1 за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Покровське, вул. Піонерської Слави, буд. 21, і знаходиться на її утриманні.

Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що надає їй право на утримання від чоловіка батька дитини матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач, який є батьком дитини, мешкає від неї окремо і добровільно допомогу на утримання дитини та позивача не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним, здоровий, інших утриманців не має, непрацездатних батьків не має. Відповідно довідки № 28139 від 06 листопада 2015 року середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_2 за два місяці складає 3845,48 гривень, тобто має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги.

Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач ОСОБА_2, який є батьком неповнолітньої дитини, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обовязків відносно утримання своєї неповнолітньої дитини, тому кошти на утримання дитини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів.

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоровя дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також факт визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів на утримання неповнолітньої дитини і вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість, не надано суду достовірних та достатніх доказів щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною трирічного віку, тому, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до моменту досягнення дитиною трьох років.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обовязки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Розяснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України.

При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК розяснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 75, 84, 91, 179-184, 186, 191, Сімейного кодексу України, статтями 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, статтею 51 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, тобто до 07 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допустити негайне виконання рішення у справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Конопленко