Справа № 489/4583/15-ц
Номер провадження 2/489/2201/15
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення боргу,

встановив

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він надав відповідачу в борг під розписку 105000,00 грн. до 01.05.2013. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач змушений звернутися до суду для захисту свої прав.

З підстав наведених в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача суму боргу разом з урахуванням індексу інфляції та три процента річних від простроченої суми.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач позов не визнала, вказала, що грошей не отримувала, а отримала вугілля для реалізації. Вказала, що на погашення боргу позивач забрав у неї мікроавтобус "Газель", легковий автомобіль Мерседес та вантажний автомобіль.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

05.10.2012 між сторонами укладено договір позики в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до змісту вказаної розписки відповідач взяв в борг 105000,00 грн. і зобов'язався повернути позивачу 45000 грн. до 31.12.2012, а залишок суми рівними частинами по 30000 грн. - до 01.03.2013 та 01.05.2013.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, суд не може прийняти пояснення відповідача про те, що вона не отримувала грошей а отримала вугілля для реалізації, оскільки розписка свідчить про передачу грошей. Розписка написана відповідачем власноручно.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивач забрав у неї (її чоловіка) автомобілі в рахунок погашення боргу, оскільки жодних доказів вчинення правочину з позивачем щодо передачі автомобілів в рахунок погашення боргу нею не надано. Якщо позивач самовільно забрав автомобілі, то це не перешкоджає відповідачу оголосити їх в розшук. Відчуження ж автомобілів іншим особам не доводить того факту, що гроші були передані позивачу.

Розписка покупця автомобіля, що гроші були передані позивачу не може бути доказом, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на показах свідка-покупця (ст. 218 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. В даному випадку грошове зобов'язання визначено саме в національній валюті.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування та стягнення пені договором позики у вигляді розписки не передбачено, тому у позивача відсутні підстави для нарахування пені.

За таких обставин, в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені необхідно відмовити, адже законодавець визначив пеню, як міру цивільно-правової відповідальності, що носить майновий характер, яка повинна бути передбачена договором або законом.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 230842,07 грн., з яких: 105000,00 грн. - основна заборгованість; 125842,07 грн. - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних за період з 01.05.2013 до 28.06.2015, що складає 789 днів. Тобто, 3 % річних становить 6809,18 грн. (105 000*3/100*789/365). Інфляційні втрати складають 79478,09 грн.(105000*1,001*1*0,999*0,993*1*1,004*1,002*1,005*1,002*1,006*1,022*1,033*1,038*1,01*1,004*1,008*1,029*1,024*1,019*1,03*1,031*1,053*1,108*1,140*1,022) 105000.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 3825,75 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. код НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 191287 (сто дев'яносто одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн. 27 коп., що складається з 105000,00 грн. основного боргу, 79478,09 грн. інфляційні втрати, 6809,18 грн. - 3% річних.

В задоволенні вимог про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3825, 75 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв