Справа № 2/489/66/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26.11.2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні. Вказувала на те, що їй та її колишньому чоловіку - відповідачу по справі, на праві спільної часткової власності належить АДРЕСА_1 - по 1/2 частині. Позивачка зазначала, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем вона продовжує проживати в спірній квартирі, протягом 2011-2012 рр. здійснила капітальний ремонт даного житлового приміщення, витративши значні грошові кошти. Разом з тим відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, має окреме житло, витрати по утриманню спірного приміщення не несе, в його облаштуванні участі не приймає.

Посилаючись на вищевикладене позивачка просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку АДРЕСА_1; стягнути з неї на користь відповідача компенсацію вартості 1/2 частки квартири в розмірі 124 950 грн. 00 коп. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та представник позивачки заявлені вимоги підтримали, уточнивши їх в частині вартості компенсації, з урахуванням висновку експерта. Остаточно просили суд: припинити право власності ОСОБА_1 на ? частку квартири АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_3; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості ? частки квартири в розмірі 234 911,70 грн., шляхом отримання ним коштів з депозитного рахунку ТУ ДСАУ в Миколаївської області. Крім того просили про розподіл судових витрат.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. При цьому посилався на те, що частка відповідача є значною, вартість майна, яка визначена експертом, не відповідає ринкової, припинення права власності відповідача завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки іншого, придатного для проживання, житла він не має.

Вислухавши позивача, представників сторін та експерта, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить, на праві спільної часткової власності, ? частка квартири АДРЕСА_4, на підставі рішення Ленінського райсуду м. Миколаєві від 26.06.2012 року.

Також ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_5, на підставі Договору купівлі-продажу від 05.02.2008 року. У зазначеній квартирі він був зареєстрований.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі до 17.08.2010 року.

Після розірвання шлюбу, з 2010 року, ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, село Коритно, що не оспорювалось сторонами під час судових засідань.

ОСОБА_4 також належить, на праві спільної часткової власності, ? частку квартири АДРЕСА_4, на підставі рішення Ленінського райсуду м. Миколаєві від 26.06.2012 року.

Іншого житла на праві власності ОСОБА_4 не має.

Протягом 2010 - 2014 років ОСОБА_4 самостійно несла витрати на утримання квартири АДРЕСА_4 та протягом 2011-2012 років за власні кошти зробила ремонт цієї квартири, що не оспорювалось представником відповідача у судовому засіданні.

Листом від 29.11.2012 року ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_4 придбати у нього належну йому частку квартири, вартість якої визначав без урахування вартості ремонту.

Відповідно до ухвали суду було проведено судову будівельно - технічну експертизу, відповідно до Висновку якої № 1173-1174 від 20.08.2015 року, ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , без урахування проведеного ремонту, складає 469 823 грн.41 коп.

Рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєва від 10.01.2014 року було визначено порядок користування спірною квартирою між сторонами у справі та рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєві від 23.12.2014 року було постановлено вселити ОСОБА_1 до зазначеної квартири.

Проте, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій щодо виконання зазначених рішень суду. Враховуючи також місце постійного проживання відповідача з 2010 року, попередній лист та неприязні стосунки між сторонами по справі, про що свідчать численні судові процеси, суд вважає, що відповідач не має реального наміру мешкати у спірній квартирі. Тим більш, що йому одноособово належить на праві приватної власності квартира № 35 цього ж будинку, розташована поряд.

Відповідно до ухвали Ленінського райсуду м. Миколаєва від 29.09.2015 року ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області вартість ? частки квартири, визначену згідно Висновку експерта, у розмірі - 234 911 грн.70 коп.(двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот одинадцять грн. 70 коп.).

Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї . Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню через наступне.

Рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєві від 10.01.2014 року встановлено, та не потребує доказуванню в силу ст.61 ЦПК України, що ? частка спірної квартири не може бути виділена в натурі, отже квартира є неподільною; спільне володіння та користування майном є неможливим, незважаючи на рішення суду щодо визначення порядку користування та вселення, через неприязні стосунки, які склались між сторонами; припинення права власності на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він має на праві власності інше житло; кошти внесені позивачем на депозитний рахунок. Отже, наявні усі умови, передбачені ст.365 ЦК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме - витрати по сплаті судового збору - 1249 грн. 50 коп., витрати на проведення експертизи - 1889 грн.28 коп.

Керуючись ст.ст.15,30,62,88, 202 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості ? частки АДРЕСА_1 в розмірі 234 911 грн.70 коп.(двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот одинадцять грн. 70 коп.), шляхом отримання коштів, які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Миколаївській області, внесені відповідно до ухвали Ленінського райсуду м. Миколаєва від 29.09.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати, а саме - витрати по сплаті судового збору - 1249 грн. 50 коп., витрати на проведення експертизи - 1889 грн.28 коп., усього - 3138 грн.78 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 1099 грн.62 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: