Справа № 133/628/15-ц Провадження № 22-ц/772/3227/2015Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 44Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1. На час придбання квартири позивачка проживала однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_4. З дозволу ОСОБА_2 у 2004 році, в належну їй квартиру, вселились та були в ній зареєстровані діти ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 У 2008 році позивачка та ОСОБА_4 переїхали проживати до іншого будинку, а відповідач ОСОБА_3 та його брат продовжили проживання за місцем реєстрації. У 2011 році ОСОБА_4 помер. Після смерті останнього ОСОБА_2 повернулась в належну їй квартиру, з метою продовження проживання, проте ОСОБА_3 своїми систематичними діями робить спільне життя неможливим, а саме, застосовує відносно ОСОБА_2 та членів її сім'ї насильство, псує особисті речі, тощо, з приводу чого позивачка неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд виселити ОСОБА_3 з зареєстрованої квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому просив дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 24.05.2003 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В.О., про що здійснено запис в реєстрі за №920 та 28.05.2003 році зареєстровано Козятинським структурним підрозділом КП «ВООБТІ» Вінницької обласної Ради (а.с.8).

Відповідно до ст.317, 319 ЦК України власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а також вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цього права (ст.391 ЦК України).

На час придбання квартири ОСОБА_2 проживала однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4.

З дозволу ОСОБА_2, у 2004 році, в належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_1 вселились та були зареєстровані діти ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Як вбачається з свідоцтва про смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 стосунки ОСОБА_3 з ОСОБА_2 значно погіршились. Відповідач проявляє агресивну поведінку до позивачки та інших членів її сім'ї, провокує сварки та скандали, неодноразово застосовував фізичне насильство, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших осіб проживання з ним в одному будинку. З цього приводу позивачка неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ.

Крім цього, відповідач перешкоджає позивачці здійснювати право користування будинком.

Згідно з ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Матеріалами справи встановлено, що у лютому 2013 року ОСОБА_2 зверталась в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів без надання іншого житла, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 застосовує відносно неї фізичне насильство та перешкоджає користуватись квартирою АДРЕСА_1. Проте рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.07.2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено, у зв'язку з недоведеністю та відсутність посилання на ч.1 ст.116 ЖК України, дане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.08.2013 року.

ОСОБА_2 періодично вимушена проживати за іншою адресою, оскільки спільне проживання з відповідачем ОСОБА_3 провокує конфліктні ситуації, бійки та руйнування квартири, що фактично позбавляє її права на користування належною їй квартирою.

Так протоколом офіційного попередження про недопущення протиправних дій від 04.02.2015 року ОСОБА_3 було попереджено недопущення в подальшому неправомірної поведінки по відношенню до ОСОБА_2, а також було проведено профілактичну бесіду з цього приводу (а.с. 15).

Проте, не зважаючи на винесене попередження ОСОБА_3 продовжував порушувати право позивачки на користування належною їй квартиру. Так, з постанови затвердженої начальником Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області від 21.07.2012 року (а.с.17) вбачається, що ОСОБА_3 завдав позивачки тілесних ушкоджень, що у свою чергу доводиться актом судово-медичного дослідження №245 (а.с.18).

Дані обставини були підтвердженні, крім іншого, під час розгляду справи в суді першої інстанції показами свідків та самого ОСОБА_3

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 систематично порушує правила спільного проживання протягом довготривалого часу, а заходи попередження не дали позитивного результату.

Окрім того, відповідно до акту затвердженого заступником голови начальника управління житлово-комунального господарства Козятинської міської ради від 17.02.2015 року (а.с.20) квартира АДРЕСА_1 знаходиться в перебуває у непридатному для проживання стані, потребує ремонту, опалення та світло відсутні.

ОСОБА_3 ремонт зазначеної квартири не проводить.

Здійснення оплати платежів за надання комунальних послуг сплачується виключено ОСОБА_2 (а.с.21-24), відповідач ОСОБА_3 участі по сплаті комунальних послуг не приймає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що протокол офіційного попередження про недопущення протиправних дій від 04.02.2015 року по формі та змісту не відповідає встановленому Законом зразку, а тому не може бути доказом у справі, проте з таким доводом погодитись безперечно не можна.

Зазначений вище протокол ОСОБА_3 оскаржений не був, а ч.1 ст.116 ЖК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» не передбачають будь-якої спеціальної форми протоколу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах та матеріалах справи, відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування його відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Сало Т.Б.

_______ Денишенко Т.О.