Справа № 372/3684/15-ц Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/6137/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року у справі за заявою представника відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зміну способу і порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року представник Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Київській області звернувся до суду із заявою, мотивуючи її тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-532/10 від 24 березня 2011 року, що виданий на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області 23 лютого 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 коштів у розмірі 3 477 952 грн. Вказує, що у ході виконання вказаного виконавчого документу ОСОБА_7 було перераховано кошти в розмірі 37 576,75 грн., а також передано земельну ділянку вартістю 302 980 грн., проте заявник просить суд змінити спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом визнання за ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку площею 0,081 га, яка розташована по вул. Шевченка, 11, в смт. Козин та на будинок №11 по вул. Шевченка в смт. Козин, Обухівського району, Київської області, що належать ОСОБА_2, оскільки, на його думку, інші можливості виконання судового рішення вичерпані.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року заяву було задоволено, змінено спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання за ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку площею 0,081 га, яка розташована по вул. Шевченка, 11, в смт. Козин та на будинок №11 по вул. Шевченка в смт. Козин, Обухівського району, Київської області, які належать ОСОБА_2

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за ним не зареєстровано право власності на спірний будинок, який фактично перебуває у володінні іншої особи, а обставини, що утруднюють виконання судового рішення, на які посилається заявник, відсутні та не були ним доведені, у звязку із чим оскаржувана ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до п.2, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи дану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки існують обставини, які перешкоджають повному виконанню рішення суду, то у такому випадку вимоги заявника щодо зміни способу виконання рішення шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Київській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-532/10 від 24 березня 2011 року, що виданий на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 коштів у розмірі 3 477 952 грн. У ході виконання вказаного виконавчого документу, станом на 18 червня 2015 року, ОСОБА_7 було перераховано кошти в розмірі 37 576,75 грн., а також передано арештовану земельну ділянку вартістю 302 980 грн. (а. с. 5-8). Також з матеріалів справи вбачається, що з метою виконання вказаного рішення щомісяця з заробітної плати інших боржників, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, утримуються кошти, які перераховуються стягувачеві ОСОБА_6

У своїй заяві, представник Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Київській області вказував, що державним виконавцем було вжито всі передбачені законодавством заходи щодо його примусового виконання, однак рішення суду залишилось не виконаним, через що просив змінити спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на домоволодіння по вул. Шевченка, 11, у смт. Козині, Обухівського району, Київської області (а. с. 1-3).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на вищевказане домоволодіння (а. с. 9).

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили, воно є обов'язковими до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

У ст. 373 ЦПК України визначено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст. 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з'ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Однак, звертаючись із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Обухівського районного суду Київської області 23 лютого 2011 року заявник, у порушення вищезазначених вимог, не зазначив, які саме обставини ускладнюють виконання зазначених судового рішення або роблять його виконання неможливим. Матеріали справи не містять повідомлення Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Київській області про неможливість виконання вказаного судового рішення.

Крім того, постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції порушив норми цивільного законодавства, оскільки визнання права власності на нерухоме майно ст. 373 ЦПК України не передбачено, порядок набуття і захисту права власності врегульований главами 24, 29 ЦК України, при цьому за змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 118 ЦПК України визнання права власності на майно в судовому порядку здійснюється шляхом пред'явлення позову до суду, а не у порядку, встановленому ст. 373 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта є обґрунтованими, в звязку з чим ухвала суду підлягає скасування через порушення норм процесуального права із постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви представника відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: