Справа № 462/2929/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/7156/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до директора Львівського комунального підприємства «Сигнівка» ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачами були представлені суду всі необхідні для вирішення справи документи, зокрема: квитанції про оплату електроенергії від ЛКП «Сигнівка», заява мешканців будинку №33 на вул. Каховській у м. Львові, звернення мешканців будинку до Залізничного районного суду м. Львова про подвійну оплату за спожиту електроенергію при загальному лічильнику, неправильне зняття показників тощо.

Просить: «постановити ухвалу, якою задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції скасувати, так як Залізничним районним судом м. Львова не було розглянуте питання під час слухання справи про незаконне обдурювання і здирання з мешканців грошей за оплату електроенергії».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Скориставшись своїм правом, позивачі, уточнивши позовні вимоги, звернулися у суд з позовом до директора Львівського комунального підприємства «Сигнівка» ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії, необхідні для розпуску електроенергії та водопостачання в будинку по вул.Каховська,33 у м.Львові та подальшого встановлення індивідуальних засобів обліку електроенергії та водопостачання.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 є неналежним відповідачем, так як у її компетенцію як директора Львівського комунального підприємства «Сигнівка» згідно діючого законодавства не входить вирішення питань розпуску електроенергії та водопостачання в будинку по вул.Каховська, 33 у м.Львові та подальшого встановлення індивідуальних засобів обліку електроенергії та водопостачання. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сигнівка» перебуває гуртожиток по вул. Каховська, 33 у м. Львові, який є у власності територіальної громади м. Львова.

В цьому гуртожитку у житлових приміщеннях №65 а, 80 проживає позивач ОСОБА_2, а у приміщенні №73 - позивач ОСОБА_3

У вказаних житлових приміщеннях позивачі користуються послугами електроенергії і водопостачання, які оплачують ЛКП «Сигнівка».

Відносини мешканців гуртожитку та його власника регулюються Законом України від 04.09.2008 року «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Статтею 18 даного Закону встановлено, що органи місцевого самоврядування здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (майнових комплексів) (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя), організовують їх належне обслуговування та ремонт, упорядкування, а також забезпечують утримання та облаштування прибудинкових територій; приймають рішення про проведення реконструкції, капітального ремонту, переобладнання гуртожитків; створюють постійні комісії із забезпечення реалізації житлових прав громадян.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» утримання гуртожитку як цілісного майнового комплексу та прибудинкових територій здійснюється відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.176 ЖК України, п.п. 22-24 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. №208, обовязок щодо утримання, капітального ремонту приміщень, обладнання, комунікацій гуртожитку покладається на власника, в даному випадку на територіальну громаду м. Львова в особі Львівської міської ради.

Це свідчить про те, що директор Львівського комунального підприємства «Сигнівка» ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, ст.6 Кодексу адміністративного судочинства.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за предявленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Згідно розяснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Оскільки згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, то оскаржуване рішення слід залишити без змін, що не позбавляє позивачів можливості у подальшому звернутись з даними позовними вимогами до належного відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: