У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона має І групу інвалідності, потребує постійного лікування та має на утриманні малолітню доньку. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання як непрацездатної матері у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом та довічно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 30 квітня 2015 року довічно.

В решті позову відмовлено.

Рішення в межах стягнення платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року змінено.

Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з ј частини всіх видів доходу (заробітку) до 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісячно.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами нормпроцесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 324 (Глава 2 Розділу V) ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та рішення й ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга в частині оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року не може бути прийнята до провадження, оскільки зазначене рішення не підлягає касаційному перегляду (не переглядалося в апеляційному порядку) відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 14 червня 2012 року «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» у разі оскарження ухвали апеляційного суду, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі (наприклад, про відкриття апеляційного провадження у справі, відкладення розгляду справи), подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає касаційному оскарженню, а також при поданні касаційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 324 ЦПК права на касаційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої чи апеляційної інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми ЦПК постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно із ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Установлено, що основним джерелом доходу ОСОБА_3 є пенсія інваліда І групи і дана група інвалідності передбачає високий ступінь втрати здоров'я.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Апеляційний суд, ураховуючи фактичні обставини справи, дійшов до обґрунтованого висновку про зменшення розміру стягнутих аліментів судом першої інстанції.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 324, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері повернути заявнику.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов