Справа № 464/8278/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/7171/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженою ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року задоволено заяву представника позивача ТзОВ «Діком ЛТД» - Демяновської Ю.Д. про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діком ЛТД» до Львівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблий Любомир Зеновійович, про визнання права власності за набувальною давністю.

Накладено арешт на спірне майно, а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що позначене на поверхневому плані літ.А- 1, загальною площею 241,5 м.кв., яке належить відповідачу ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1, зареєстр. за адресою: АДРЕСА_2) на праві власності на підставі іпотечного договору від 07.08.2013 року, реєстраційний №1107.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що районний суд, постановивши ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що позначене на поверхневому плані літ.А 1, загальною площею 241,5 м.кв. та не зазначивши підстав для обрання виду забезпечення позову, порушив вимоги ч.5 ст.153 ЦПК України. Зазначає, що заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження дійсної загрози відчуження спірного майна до моменту ухвалення рішення у справі, не вказав на конкретні дії відповідача, які б могли свідчити про його наміри відчужити чи знищити вказане майно. Таким чином вважає, що вжиті заходи забезпечення позову грунтуються лише на доводах представника позивача про можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, що не підтверджуються належними та достатніми доказами. Звертає увагу суду на те, що накладений арешт на дане нежитлове приміщення створює перешкоди у реалізації апелянтом його права користуватись таким приміщенням, так як він фактично володіє ним.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, представник позивача - Дем'яновська Ю.Д. подала заяву про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12.06.2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У п.7 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється у порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна містити мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд(суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким керувався суд при постановленні ухвали.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151 - 153 ЦПК України та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: