АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/663/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3279/15Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Буленка О.О.

Суддів: Дорош А.І.,Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області 25 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства

" Райффайзен банк Аваль" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, де просив суд винести рішення, яким скасувати наказ ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.01.2015 року № 20-170к та поновити його на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.01.2015 року та 500000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заяви вказав, що він працював на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та 13.01.2015 року наказом № 20-170к від 13.01.2015 року був звільнений із займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП. Вважає, що у роботодавця були відсутні будь-які підстави вважати, що він втратив довіру, оскільки не встановлено наявності його вини у зникненні грошових коштів чи причетності до цього, він безпосередньо не обслуговував грошових чи товарних цінностей, а втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, що дає підставу роботодавцю не довіряти працівникові.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області 25 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства " Райффайзен банк Аваль" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач в зв'язку з чим оскаржив його в апеляційному порядку, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове , яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що, суд першої інстанції не звернув увагу, що посада на якій він працював, не підпадає під вимоги п.2 ст.41 КЗпП України, оскільки він безпосередньо не обслуговував грошові та інші цінності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягє частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення з роботи ОСОБА_2 відбулося у відповідності до норм трудового законодавства і підстави для поновлення позивача на раніше займаній посаді відсутні.

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі наказу № 270-к від 20.09.2013 року прийнято на роботу на посаду заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» / а.с.15 том 1/

Актом ревізії готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей Центрального Кременчуцького відділення Полтавської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.11.2014 року (проведеної в період часу з 08 год. 55 хв. по 10 год.30 хв.) встановлено невідповідність фактичної наявності готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей, даним обліку / а.с.23-26/.

Аудиторським звітом ( службовою перевіркою) від 05.12.2014 року встановлено порушення організації схоронності готівки та цінностей банку у Центральному Кременчуцькому відділенні та виявлено, що виведені залишки готівкових коштів у Книзі обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку не відповідають фактичній наявності готівкових коштів та даним бухгалтерського обліку. Вказані залишки засвідчені підписами осіб, які виконували обов»язки матеріально-відповідальних осіб сховища цінностей за період з 01.01.2013 року по 12.11.2014 року, в тому числі в 50 випадках проставлено підписи за невірно виведеними залишками заступником начальника відділення ОСОБА_2

Звітом за результатами службового розслідування підозри на шахрайство від 17.12.2014 року, затвердженим начальником управління протидії шахрайству Департаменту правового захисту та комплаєнсу ПАТ « Райффайзенбанк «Аваль» 24.12.2014 року, встановлено, що начальник відділу касового обслуговування ЦКВ Полтавської ОД ОСОБА_4 привласнила готівкові кошти банку в сумі 1425500 гривень, 128000 доларів США та 29300 євро. Для приховування фактів викрадення коштів ОСОБА_4 фальсифікувала дані про залишки готівкових коштів у Книзі обліку готівки операційної каси та інших цінностей банку, проводки в інформаційних системах банку та звітні касові документи. Висновком перевірки також встановлено, що вчиненню шахрайства сприяла систематична службова недбалість в тому числі заступника начальника відділення ОСОБА_2

Наказом № 20-17к від 13.01.2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв»язку з втратою довіри до нього на підставі п.2 ст.41 КЗпП України / а.с. 49-50/.

Згідно вказаного наказу 13.11.2014 року у Центральному Кременчуцькому відділенні АТ «Райффайзен банк Аваль» по факту невиходу на роботу з невідомих причин начальника відділу касового обслуговування ОСОБА_4було проведено ревізію готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей, під час якої виявлено, що фактична наявність готівки та інших цінностей не відповідає даним обліку, а саме, виявлена нестача готівки на суму: 1425500 грн., 128000 дол.США, 23300 євро. Цим же наказом встановлено, що відповідно до звіту за результатами службового розслідування підозри на шахрайство від 17.12.2014 року, упродовж тривалого часу, з 11.07.2013 року по 12.11.2014 року заступник начальника ЦКВ ОСОБА_2 під час виконання ним обов'язків начальника відділення вчинив дії (в т.ч. бездіяльність), якими порушив свої посадові обов'язки та нормативні документи банку, а саме: не забезпечив перевірки фактичної наявності готівки та інших цінностей даним бухгалтерського обліку і залишкам, зазначеним у Книгах обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку; порушив вимоги нормативних документів банку при відкритті (закритті) грошового сховища, проведенні раптових ревізій каси, а також ревізій при тимчасовій зміні матеріально-відповідальних осіб.

В свою чергу, пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчиненої протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це - особи, які одержують їх під звіт.

В описовій та мотивувальній частині наказу про звільнення позивача з роботи зазначено про те, що 13 листопада 2014 року у Центральному Кременчуцькому відділенні АТ" Райффайзен Банк Аваль " працівниками управління аудиту дирекції та відділень Служби внутрішнього аудиту по факту невиходу на роботу з невідомих причин начальника відділу касового обслуговування ОСОБА_4 було проведено ревізію готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей Центрального Кременчуцького відділення АТ " Райффайзен Банк Аваль ".Під час ревізії було виявлено, що фактична наявність готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей, не відповідає даним обліку, а саме, виявлена нестача готівки.

Також, вказано, що відповідно до Звіту № RBUA_HO_20_F40411 за результатом службового розслідування підозри на шахрайство (вих. №142-4-5-00/149 від 17 грудня 2014 року), у продовж тривалого періоду часу ( з 11 липня 2013 року по 12 листопада 2014 року) заступник начальника Центрального Кременчуцького відділення ОСОБА_2 вчинив дії (в т.ч. бездіяльність), якими порушив свої посадові обов'язки та нормативні документи Банку, а саме:

-не забезпечив перевірку фактичної наявності готівки, та інших цінностей даним бухгалтерського обліку і залишкам, зазначеним у Книгах обліку готівки операційної каси й інших цінностей Банку;

-порушив вимоги нормативних документів Банку при відкритті/закритті грошового сховища, проведенні раптових ревізій каси, а також ревізій при тимчасовій зміні матеріально-відповідальних осіб.

Адміністрація відповідача вважала, що зазначеними діями та бездіяльністю ОСОБА_2 порушив:

-п. 10.6, 10.10. Положення про організацію операційно-касової роботи та системи контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ " Райффайзен Банк Аваль ", затвердженого розпорядженням правління АТ " Райффайзен Банк Аваль " № 119/2-РП від 27 липня 2010 року;

-п. 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування " Документів дня" в АТ " Райффайзен Банк Аваль ", затвердженого розпорядження правління АТ " Райффайзен Банк Аваль " № 103/1-РП від 22 червня 2012 року;

-п.п. 1.1, 1.3. Договору про повну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року, укладеного з ОСОБА_2

Крім того, зазначається, що відповідно до п. 14 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ № 174 від 01 червня 2011 року, п. 11.1. Положення про організацію операційно-касової роботи та систему контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ " Райффайзен Банк Аваль ", затвердженого Розпорядженням Правління АТ " Райффайзен Банк Аваль " № 119/2-РП від 27 липня 2010 року та згідно наказу № 676 від 26 червня 2014 року та №899 від 21 серпня 2014 року є працівником, який повинен здійснювати забезпечення схоронності готівки у грошовому сховищі.Наведено, що зазначені дії ОСОБА_2, з яким укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 19 вересня 2013 року, дають підстави для втрати до нього довір'я.

Згідно посадової інструкції заступника начальника відділення, затвердженої розпорядженням правління АТ «Райффазен БанкАваль» від 30.08.2012 року, до обов'язків працівника відноситься в тому числі виконання обов»язків інших працівників відділення на час їх тимчасової відсутності у встановленому банком порядку (п.1.2), забезпечення схоронності грошових коштів, печаток, штампів, ключів (п.3.2.34), робота з дорожніми чеками (п.3.2.14), виконання валютних операцій (п.3.2.27) тощо.

В свою чергу, сам факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність з позивачем не може бути підставою для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності, якщо він не підпадає під категорію працівників, з якими роботодавець згідно із законодавством може укладати такий договір. Так, Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам» від 29грудня 1992 року №14 роз'яснив, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею135-1КЗпП може бути укладено такий договір, та чи укладали його. Коли нема цих умов, на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Аналізуючи наведені обставини, у тому числі перелік та обсяг повноважень позивача, як заступника начальника відділення , та факти прийняття участі позивача у внутрішніх комісіях при перепризначенні відповідальних за сховище відділення, відповідального за сховище лише у період з 12 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року, колегія суддів вважає, що позивач безпосередньо не обслуговував грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст його трудових обов'язків, не виконував обов'язки касира чи завідувача касою. Крім того, позивач за характером своїх трудових обов'язків, не відносився до основного кола працівників відділення банку, які безпосередньо обслуговували грошові та товарні цінності. Суд вважає, що позивач, виконуючи посадові обов'язки заступника начальника не міг бути суб'єктом звільнення за п. 2 ч.41 КЗпП України.

Також, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України « Про оплату праці» і Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 від 30.04.2015 року за № 34-015-00/ 418, заробітна плата за останні два календарні місяці, що передували звільненню за листопад - 4938,93, грудень - 5073, 04 грн, що складає загальну суму 10011, 97. / а.с. 106 Том 2/.

Таким чином, середньоденний заробіток ОСОБА_2 складає 10011,97 : 43/ робочі дні у листопаді та грудні/ =232 ,83 грн.

Виходячи з наведеного, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складатиме 232,83грн. / середньоденний заробіток/ х 212днів / днів вимушеного прогулу до дня постановлення рішення= 49359, 96 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із розясненнями, наданими в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31березня 1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган.

В свою чергу, виходячи з засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково, на суму 1000,00 грн.,що відповідає засадам розумності, справедливості, законності та є належною сатисфакцією розміру моральних страждань позивача. Позивач не подав суду належні і допустимі докази на підтвердження розміру моральної шкоди більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір в сумі 974,40 грн., з розрахунку, зокрема, в частині трьох вимог немайнового характеру по 243,60 грн., в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 243,60 грн. (243,60 грн.х4).

Згідно ст. 367 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 5005,98 грн., тобто в розмірі фактично посадового окладу у листопаді та грудні 2014 року з наведених вище підстав щодо обчислення середнього заробітку.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області 25 серпня 2015 року - скасувати та постановити нове.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ " Раййфайзен Банк Аваль " від 13 січня 2015 року № 20-17к про звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " Райффайзен Банк Аваль " з 13 січня 2015 року.

Стягнути з ПАТ " Райффайзен Банк Аваль " на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу 49359,96 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Стягнути з ПАТ " Райффайзен Банк Аваль " на користь держави судовий збір в розмірі 974,40 грн.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5005,98 грн. з урахуванням належного до утримання єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податку на доходи фізичних осіб. - допустити до негайного виконання..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : _______________ О.О. Буленко

Судді: _______________ А.І.Дорош _____________ Л.М.Омельченко