Номер провадження: 22-ц/785/7566/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 - «Про звернення стягнення на предмет іпотеки» за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

25.02.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0077/82/66440 від 29.09.2006 року , звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29.09.2006 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 29.09.2006 року на підставі кредитного договору № 014/0077/82/66440 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», повним правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надало відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 200 000 дол. строком з 29.09.2006 року до 29.09.2016 року (включно) з процентною ставкою 14 % річних за користування кредитом щомісячно.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/0077/82/66440 між ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 були укладені два нотаріально посвідчений договори іпотеки, відповідно яким у заставу було передані вищезазначені дві квартири.

Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість на загальну суму 1022888,52 долара США, що еквівалентно 13246767,42 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, вказуючи на те, що банком не було направлено вимоги про дострокове виконання зобов'язань, позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду, а також зазначив, що у разі задоволення позову буде порушено чинне законодавство, а саме буде подвійне стягнення боргу, всупереч вимогам ст. 61 Конституції України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року позов задоволений частково: в рахунок погашення заборгованості в сумі 388 135,03 дол. США, що еквівалентно 5 026 348,64 грн., за кредитним договором № 014/0077/82/66440 від 29.09.2006 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29.03.2006 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн.

04.08.2015 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати ухвалити у справі нове рішення, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин по справі, а також порушення норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Суд першої інстанції , задовольняючи частково позов, виходив із доведеності банком боргу відповідача по кредитному договору, зменшив суму заборгованості із застосуванням строку позовної давності до чергових платежів по кредиту та процента та визначив суму пені за 12 місяців до звернення банком із позовом до суду. З урахуванням наведених обставин, суд звернув стягнення на предмети іпотеки - дві квартири відповідача.

Рішення суду в частині визначення та зменшення суми заборгованості в апеляційному порядку не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тобто в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, районний суд правильно визначившись із обставинами справи на відповідними ним правовідносинами, не виконав вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки виклав резолютивну частину рішення у невідповідності до цього закону. У зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині викладення резолютивної частині рішення у відповідності до вказаного закону.

Судом встановлені такі обставини у справі.

29 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 014/0077/82/6644, відповідно до п. 1.1. якого, позичальнику було надано кредит в сумі 200000,00 доларів США, строком на 120 місяців по 29 вересня 2026 року, зі сплатою 14% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 29 вересня 2006 року було укладено нотаріально посвідчені два договори іпотеки, згідно яким ОСОБА_5 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 ( реєстр № 7446) та квартиру АДРЕСА_2 ( реєстр № 14303).

29 листопада 2006 року до іпотечного договору від 29 вересня 2006 року (реєстр № 7446) внесені зміни до п.п.1.1 та 1.4, в яких зазначено, що іпотекодержатель на положеннях та умовах кредитного договору надає іпотекодавцю кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 290000 доларів США на споживчі цілі строком повернення не пізніше 29 вересня 2016 року за сплатою 14% річних за користування кредитом.

Оскільки позичальник не виконував належним чином зобов'язання за договором, банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 лютого 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (поручителя) на користь банку 146068,12 доларів США, що еквівалентно 1333881,49 грн. Вирішено питання про судові витрати. ОСОБА_5 був присутнім у судовому засіданні та позов визнав.

На підставі зазначеного судового рішення 25 квітня 2012 року був виданий виконавчий лист, який був поданий до виконання 5 квітня 2013 року, неодноразово повертався стягувачу та у подальшому постановою державного виконавця Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 9 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження, а постановою від 12 грудня 2014 року виконавче провадження закрито.

Постановою Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 24 березня 2015 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 25 квітня 2012 року.

Ухвалою Приморського районного суда м. Одеси від 20 травня 2015 року задоволена скарга ОСОБА_5 на дії державних виконавців: скасовані постанови державних виконавців від 9 квітня 2014 року, від 12 грудня 2014 року, від 24 березня 2015 року з підстав, передбачених ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Оскільки банк не був учасником у справі при розгляді скарги ОСОБА_7 на дії державних виконавців, то про вказану ухвалу суду від 20 травня 2015 року, йому стало відомо після її постановлення.

Виходячи з наведеного, колегія вважає, що після ухвалення судового рішення та отримання виконавчого документу і до 20 травня 2015 року банк вчиняв дії щодо пред'явлення виконавчого листа від 25 квітня 2012 року до виконання, тому передбачених законом підстав для одночасного звернення стягнення на предмети іпотеки у банку не було, оскільки такі дії мали би ознаки подвійного стягнення.

Також, наведені обставини свідчать про те, що банком не був пропущений строк позовної давності при подачі позову про звернення стягнення на предмети іпотеки.

Оскільки, з моменту постановлення судом ухвали від 20 травня 2015 року, банк був позбавлений можливості стягнути заборгованість по договору кредиту, тому у нього виникло право звернути стягнення на предмети іпотеки.

Виходячи з наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про пропуск банком строку позовної давності при подачі з позову про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими.

Також, є безпідставними ствердження апелянта, з наведених раніше міркувань, про те, що районний суд, постановивши рішення 8 липня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, допустив подвійне стягнення боргу, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України.

Не відповідає положенням закону довід апеляційної скарги про те, що банк не виконав вимогу Закону України «Про іпотеку», зокрема, статтю 35, щодо обов'язкової умови для застосування кредитором звернення стягнення на предмет іпотеки є попереднє надіслання ним іпотекодавцю й боржнику письмової вимоги про усунення порушення.

Наведені доводи апелянта не відповідають частині 2 ст. 35 зазначеного закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, враховуючи, що позичальник не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, колегія суддів вважає вірним висновок районного суду про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно, колегія звертає увагу, що поза увагою суду залишилися вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку» про те, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Наведені вимоги закону районним виконані не повністю, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити та викласти резолютивну частину відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, однак не виконав повністю вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Отже, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріально та процесуального права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення частині викладення резолютивної частини рішення і іншій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2015 року - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в частині часткового задоволення позову в наступній редакції:

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 червня 2006 року: на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), в рахунок сплати заборгованості ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» ( ), яка виникла на підставі договору про надання кредиту № 014/0077/82/66440 від 29.09.2006 року, в розмірі 388135,03 доларів США, що еквівалентно 5026348,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 80190,00 дол. США, що еквівалентно 1038460,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 56703,35 дол. США, що еквівалентно 734308,38 грн., пені 3253579,76 грн., що еквівалентно 251241,68 дол. США; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить відповідачу, із застосуванням процедури продажу шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки предметів іпотеки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

25.11.2015 року м. Одеса