Справа № 758/6043/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - Людкевич Х.Є.

представника третьої особи - Симончука О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про визнання припиненим договору поруки, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ВОЗКО», суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання припиненим договору поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» було укладено договір поруки № 463/3 від 30 липня 2013 року, згідно умов якого Поручитель, поручається перед Кредитором, за належне виконання Публічним акціонерним товариством «ВОЗКО» взятих на себе зобов'язань, що випливають з Договору кредитної лінії № 463 від 13 червня 2013 року в тому числі: повернути в термін до 12 червня 2014 року фактично отриманий кредит в межах відкритої з 13 червня 2013 року по 12 червня 2014 року кредитної лінії у розмірі 1 500 000 доларів США; сплатити проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 11,5% річних; сплатити комісії за внесення змін до Кредитного договору; сплачувати можливі штрафні санкції.

Зазначає, що згідно наявних у нього відомостей, шляхом укладення Додаткових угод до Кредитного договору протягом строку його дії неодноразово змінювалися суттєві умови кредитування, такі як розмір кредитної лінії, процентна ставка, ставка за порушення зобов'язання, строк кредитування, однак такі зміни ним не узгоджувались, до Договору поруки не вносились, відповідні правочини між ним та відповідачем не укладалися.

Звертає увагу суду на те, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.4.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Кредитним же договором, в редакції, погодженій з ним, та договором поруки строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 12 червня 2014 року.

Зазначає, що за таких обставин у ПАТ «Діамантбанк» право пред'явити вимогу до нього про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло 13 червня 2014 року і таку вимогу, банк до нього протягом шести місяців з вказаної дати, тобто до 13 грудня 2014 року не пред'явив, а тому на його думку після спливу встановленого частиною четвертою статі 559 ЦК України шестимісячного строку Договір поруки припинив свою дію в силу закону.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись приписами ст. 559 ЦК України звертається з даним позовом до суду та просить визнати припиненим Договір поруки № 463/3 від 30.07. 2013 року укладений між ним та ПАТ «Діамантбанк».

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимог позивача не визнає, мотивуючи зокрема тим, що позивач був обізнаний про внесені зміни до Кредитного договору про що між ними було укладено відповідні Додаткові угоди до Договору поруки.

Крім того посилається на те, що не заслуговують на увагу посилання позивача на ту обставину, що Банком було пропущено шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки строк дії забезпеченого зобов'язання - Кредитного договору на підставі Додаткової угоди до нього було продовжено до 17.08.2015 року. В подальшому Банком з метою добровільного та позасудового врегулювання спору було змінено строк погашення кредиту шляхом направлення Боржнику та Поручителю відповідних листів вимог, а отже і строк дії Кредитного договору з 17.08.2015 року на 15.05.2015 року у зв'язку з чим шестимісячний строк на пред'явлення вимог Банку до Поручителя спливає лише 15.11.2015 року.

На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову позивача в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні просить суд вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 13.06.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Договір кредитної лінії № 463, згідно умов якого Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 12.06.2014 року у наступних розмірах: 1 000 000, 00 дол. США - з 13.06.2013 року по 12.09.2013 року; 735 000, 00 дол. США - з 13.09.2013 року по 12.10.2013 року; 470 000, 00 дол. США - з 13.10.2015 року по 12.11.2013 року; 200 000, 00 дол. США - з 13.11.2013 року по 12.06.2014 року. Кредитні кошти надаються Позичальнику в межах відкритої згідно цього Договору кредитної лінії зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмір 9,5% річних (а.с. 59-64).

В подальшому до даного Договору кредитної лінії сторонами неодноразово укладалися Додаткові угоди.

Так, 13.06.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони п. 1.5.1. Кредитного договору виклали в новій редакції (а.с. 65).

З 14.06.2013 року по 16.07.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткові угоди №№ 2-11 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов яких сторони погодили надання Кредитодавцем Позичальнику траншів кредитних коштів в межах кредитної лінії (а.с. 66, 75).

30.07.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 12 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони домовились п. 1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.1. Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 12.06.2014 року у наступних розмірах: 1 000 000, 00 дол. США - з 13.06.2013 року по 29.07.2013 року; 1 500 000, 00 дол. США - з 30.07.2013 року по 25.12.2013 року; 00, 00 дол. США - з 26.12.2015 року по 26.12.2013 року; 1 500 000,00 дол. США - з 27.12.2013 року по 12.04.2014 року; 1 000 000,00 дол. США - з 13.04.2014 року по 12.05.2014 року; 500 000,00 дол. США - з 13.05.2014 року по 12.06.2014 року».

Також сторони домовились пункт 1.2 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.2. Кредитні кошти надаються Позичальнику в межах відкритої згідно цього Договору кредитної лінії зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмір 11,5% річних» (а.с. 76-77).

Як вбачається зі змісту вказаної Додаткової угоди, наслідком її укладення стало збільшення розміру кредитної лінії, а також процентів за користування кредитними коштами.

З 31.07.2013 року по 22.08.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткові угоди №№ 13-19 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов яких сторони погодили надання Кредитодавцем Позичальнику траншів кредитних коштів в межах кредитної лінії (а.с. 78-84).

24.12.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 20 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони домовились п. 1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.1. Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 12.06.2014 року у наступних розмірах: 1 500 000, 00 дол. США - з 30.07.2013 року по 12.04.2014 року; 1 000 000, 00 дол. США - з 13.04.2014 року по 12.05.2014 року; 500 000, 00 дол. США - з 13.05.2015 року по 12.06.2014 року».

Також сторони домовились пункт 1.2 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.2. Кредитні кошти надаються Позичальнику в межах відкритої згідно цього Договору кредитної лінії зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмір 14 % річних» (а.с. 85).

Як вбачається зі змісту вказаної Додаткової угоди, наслідком її укладення стала зміна розміру кредитної лінії та збільшення розміру процентів за користування кредитними коштами.

11.04.2014 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 22 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони, зокрема домовились п. 1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.1. Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 31.08.2014 року у наступних розмірах: 1 000 000, 00 дол. США - з 13.06.2013 року по 29.07.2013 року; 1 500 000, 00 дол. США - з 30.07.2013 року по 30.04.2014 року; 1 200 000, 00 дол. США - з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року; 800 000, 00 дол. США - з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року; 400 000, 00 дол. США - з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року» (а.с. 87-88).

Як вбачається зі змісту вказаної Додаткової угоди, наслідком її укладення стала зміна розміру кредитної лінії, а також збільшення строку кредитування.

18.08.2014 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 25 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони, зокрема домовились п. 1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.1. Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 17.08.2015 року у наступних розмірах: 1 000 000, 00 дол. США - з 13.06.2013 року по 29.07.2013 року; 1 500 000, 00 дол. США - з 30.07.2013 року по 31.08.2014 року; 1 475 000, 00 дол. США - з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року; 1 450 000, 00 дол. США - з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року; 1 425 000, 00 дол. США - з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року; 1 400 000, 00 дол. США - з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року; 1 380 000, 00 дол. США з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року; 1 370 000, 00 дол. США - з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року; 1 355 000, 00 дол. США - з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року; 1 330 000, 00 дол. США - з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року; 1305 000, 00 долю США - з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року; 1 280 000, 00 дол. США - з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року; 1 255 000, 00 дол. США - з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року; 655 000, 00 дол. США - з 01.08.2015 року по 17.08.2015 року (а.с. 92-93).

Як вбачається зі змісту вказаної Додаткової угоди, наслідком її укладення стала зміна розміру кредитної лінії, а також збільшення строку кредитування.

В наступному між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» за період з 28.11.2014 року по 27.02.2015 року було укладено Додаткові угоди №№ 26-29 до Договору кредитної лінії № 463, якими сторони вносили зміни до п.1.1. змінюючи розмір кредитної лінії (а.с. 94-97).

Факт укладення вищезазначених Додаткових угод, так само як і факт отримання третьою особою коштів відповідно до їх умов, визнані сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Статті 545, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 30.07.2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 463/3, згідно умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ПАТ «ВОЗКО» взятих на себе зобов'язань, що витікають з Договору кредитної лінії № 463 від 13.06.2013 року, що укладений між Кредитором та Боржником, в тому числі: повернути в термін до 12 червня 2014 року фактично отриманий кредит в межах відкритої з 13 червня 2013 року по 12 червня 2014 року кредитної лінії у розмірі 1 500 000 доларів США; сплатити проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 11,5% річних; сплатити комісії за внесення змін до Кредитного договору; сплачувати можливі штрафні санкції та ін…. (а.с. 98-100).

За приписами статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

З системного аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

За загальними правилами встановленим ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

В той же час законодавцем в частині першій та четвертій вказаної статті визначено, що порука може припинитися також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того у разі, якщо в договорі поруки не встановлено строк її дії, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Зі змісту зазначеної норми цивільного Закону вбачається, що зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер і у випадку не встановлення сторонами в договорі поруки строку дії поруки, поручителя слід вважати зобов'язаним виключно в межах строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, зобов'язання поручителя за договором поруки припиняються (припиняється порука) у випадку зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму Листі від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що За положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору… Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11).

Крім того, Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 своєї Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що 11.04.2014 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 22 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони, зокрема домовились п. 1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.1. Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 31.08.2014 року у наступних розмірах: 1 000 000, 00 дол. США - з 13.06.2013 року по 29.07.2013 року; 1 500 000, 00 дол. США - з 30.07.2013 року по 30.04.2014 року; 1 200 000, 00 дол. США - з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року; 800 000, 00 дол. США - з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року; 400 000, 00 дол. США - з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року» (а.с. 87-88).

18.08.2014 року між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» було укладено Додаткову угоду № 25 до Договору кредитної лінії № 463, згідно умов якої сторони, зокрема домовились п. 1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.1. Кредитодавець 13.06.2013 року відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію до 17.08.2015 року у наступних розмірах: 1 000 000, 00 дол. США - з 13.06.2013 року по 29.07.2013 року; 1 500 000, 00 дол. США - з 30.07.2013 року по 31.08.2014 року; 1 475 000, 00 дол. США - з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року; 1 450 000, 00 дол. США - з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року; 1 425 000, 00 дол. США - з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року; 1 400 000, 00 дол. США - з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року; 1 380 000, 00 дол. США з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року; 1 370 000, 00 дол. США - з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року; 1 355 000, 00 дол. США - з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року; 1 330 000, 00 дол. США - з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року; 1305 000, 00 долю США - з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року; 1 280 000, 00 дол. США - з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року; 1 255 000, 00 дол. США - з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року; 655 000, 00 дол. США - з 01.08.2015 року по 17.08.2015 року (а.с. 92-93).

Як вбачається зі змісту вказаних Додаткових угод, наслідком їх укладення стала зміна розміру кредитної лінії, а також збільшення строку кредитування, що виходячи з положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, а також роз'яснень наданих Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму Листі від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», є збільшенням розміру відповідальності поручителя.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що згода поручителя на внесення вказаних змін до Договору кредитної лінії № 463 надана у встановленому законом порядку, а саме шляхом укладення відповідних Додаткових угод до Договору поруки, оскільки в ньому не передбачено можливість такої зміни основного зобов'язання без додаткового його повідомлення, на момент укладення зазначених Додаткових угод до Договору кредитної лінії № 463, була відсутня.

Суд не може прийняти до уваги як докази того, що поручитель надав свою згоду на внесення вказаних змін до основного зобов'язання, надані відповідачем Додаткові угоди №№ 2, 3 до Договору поруки № 463/3 від 30.07.2015 року, оскільки як вбачається з їх змісту вони укладені 24.04.2014 року та 21.08.2014 року відповідно, а Додаткові угоди №№ 20, 25 до Договору кредитної лінії № 463, якими було збільшено відповідальність поручителя, 11.04.2014 року та 18.08.2014 року відповідно, тобто Додаткові угоди до Договору поруки були укладені набагато пізніше від Додаткових угод до Договору кредитної лінії, що свідчить про те, що саме на момент їх укладення (Додаткових угод до Договору кредитної лінії) згода поручителя була відсутня.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що дійсно ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» уклавши Додаткові угоди №№ 22, 25 до Договору кредитної лінії № 463 та не отримавши на це згоди поручителя - позивача по справі в день їх укладення, збільшили його відповідальність без його згоди у зв'язку з чим виходячи з приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України надана ним порука згідно Договору поруки № 463/3 від 30.07.2013 року є такою, що припинилася.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України в своїх Постановах від 20 лютого 2013 року по справі № 6-172цс12 та від 21 травня 2012 року по справах № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Підстав для відступу від даної правової позиції суд не вбачає.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що у правовідносинах, які виникли між сторонами відбулася зміна основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшилась його відповідальність, що свідчить про припинення наданої ним поруки, однак дана обставина не визнається відповідачем, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права визнання припиненим Договору поруки є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, а тому може бути застосований судом і в повній мірі захищає цивільні права та інтереси позивача.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача та необхідності задоволення його позову, згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України на користь останнього з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 251, 252, 526, 527, 553, 554, 555, 559, 598 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213, ¬215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати припиненим Договір поруки № 463/3 від 30.07.2013 року укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», на користь ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко