РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Д.В. Нев»ядомський

при секретарі - А.А.Кузнецовій ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

17.08. 2015 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2008 року, а також судові витрати.

В обгрунтування позову зазначено, що відповідно укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку ,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.06.2008 року. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість у сумі 19361,74 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Доповнив також, що строки позовної давнини за кредитним договором № б/н від 19.06.2008 року у не сплинули.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що. заборгованості, виникла на думку позивача з червня 2008 року йому взагалі не віддомо, звідки взялася дана сума боргу за вказаним кредитним договором, строк дії якого закінчився. Просив до позовних вимог застосувати строк позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, та матеріали справи у сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.: № б/н від 19.06.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку ,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.06.2008 року. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість у сумі 19361,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

17 серпня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду з вищевказаним позовом.

Судом встановлено, що строк позовної давності для ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент подання позову до суду минув. Останній строк подання позову для позивача був серппень 2012 року.

Відповідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В частині 3 статті 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положення ч.4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник позивача у судовому засіданні не надав доказів того, що вони не пропустили строк позовної давності.

При цьому судом встановлено, що заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові у звязку зі спливом позовної давності заявлена відповідачем до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законів України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У звязку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо у позові відмовлено, то витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 266, 267 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Киъвський районний суд м.Харкова суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення цього судового рішення. Особи, які брали участьу справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В.Нев»ядомський