АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014р. за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу частини домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 і вони звернулися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де дізналася про те, що нібито існує заповіт ОСОБА_6, за яким все його майно розподіляється між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_5

Також в нотаріальній конторі їм стало відомо про те, що 29.01.2009р. ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_5 20/100 частин домоволодіння у вигляді квартири №1.

Вважають зазначений договір недійсним посилаючись на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 з 1959 року належало подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як спільне майно подружжя. Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_6 та діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і домоволодіння було поділено наступним чином: ОСОБА_6 виділено 4/6 частини, ОСОБА_4 - 1/6 частини та ОСОБА_3 - 1/6 частини, про що свідчить рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину, але своєчасно не оформили своїх спадкових прав, а їх батько ОСОБА_6 при оформленні договору купівлі-продажу в силу правової необізнаності, в порушення п.3 договору не повідомив покупця та нотаріуса про те, що в наслідок продажу частини будинку будуть порушені права та законні інтереси інших осіб, тобто взагалі не була врахована обставина фактичного прийняття спадщини дітьми ОСОБА_7

Таким чином, між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент оформлення договору фактично існували взаємовідносини по реалізації права спільної часткової власності і у відповідності до ст.362 ЦК України співвласники мали переважне право перед іншими особами на купівлю частки домоволодіння і при цьому продавець мав письмово повідомити співвласників про намір продажу своєї частки домоволодіння та у відповідності до ст. 659 ЦК України продавець був зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. В заповіті ОСОБА_6 не конкретизував які саме споруди та приміщення входять до ? частини домоволодіння, що відходять ОСОБА_2, а які ОСОБА_5 і таким чином з урахуванням договору порушені права ОСОБА_2 на отримання більшої частки. При оформленні договору не було проведено ніяких дій щодо виділення саме 20/100 часток від долі продавця, тобто не були виділені в натурі частки співвласників, а ствердження, що продажу підлягає «кв.№1» є безпідставним оскільки юридично будинок і домоволодіння не були поділені на квартири і станом на сьогодення все домоволодіння залишається цілим майновим комплексом без розділу на квартири. Таким чином, правочин купівлі-продажу 20/100 частин домоволодіння було здійснено під впливом помилки ОСОБА_6 щодо предмету договору та прав інших осіб, що має істотне значення, а тому позивачі уточнивши свої вимоги просили на підставі ст. 229 ЦК України визнати недійсним правочин договору купівлі-продажу 20/100 частин у вигляді квартири №1 домоволодіння АДРЕСА_1 від 29.01.2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2014р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу частини домоволодіння відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одружилися 27.12.1953р. і після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 взяла прізвище «ОСОБА_7».

01.10.1959р. виконкомом Красногвардійської районної ради депутатів трудящих на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від одної до п'яти включно було надано ОСОБА_6 у безстрокове користування земельну ділянку на АДРЕСА_1, що в подальшому була перейменована на АДРЕСА_1.

У період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побудували будинок за адресою: АДРЕСА_1, і 04.12.1977р. ОСОБА_6 отримав технічний паспорт на вказане домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7

05.03.1999р. ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_5 шлюб.

08.06.2006р. ОСОБА_6 склав заповіт, за яким: ? частину належного йому житлового будинку з господарчими будівлями - заповів ОСОБА_5; а іншу ? частину вказаного домоволодіння та належні йому грошові вклади з усіма належними відсотками заповів ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_3

20.02.2008р. КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_6 було видано технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 із відповідними змінами. Згідно технічного паспорту, зазначений будинок фактично складається з трьох квартир, і ОСОБА_5 проживає в квартирі №1.

29.01.2009р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 продав ОСОБА_5 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності, що підтверджується технічним паспортом та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2009р.

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також звернулася до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради для отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини.

Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16.03.2011р. ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із відсутністю витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 також зверталися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про право на спадщину за законом, а ОСОБА_2 із заявою про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса від 20.08.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із наявністю заповіту.

Не погоджуючись з набуттям ОСОБА_5 права власності на частину зазначеного домоволодіння за договором купівлі-продажу від 29.01.2009р. ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності, скасування рішення, скасування реєстрації права власності, визнання договору купівлі -продажу недійсним.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2012р. ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вказаним рішенням ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012р., рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2012р. було скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, скасування рішення, скасування реєстрації права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав пропуску строку позовної давності. Також було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/6 частині за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті їх матері ОСОБА_7, в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відмовлено. При цьому рішенням апеляційного суду було встановлено, що на момент складання зазначеного договору купівлі-продажу від 29.01.2009р., ОСОБА_6 був власником 4/6 або 2/3 частин вказаного домоволодіння і мав всі законні на то підстави розпоряджатись належним йому майном, тому підстави для визнання недійсним даного договору купівлі-продажу відсутні.

Звернувшись у вересні 2012р. до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 29.01.2009р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 недійсним, позивачі зазначали, що порушені їх права як співвласників на переважне право перед іншими особами на купівлю частини спірного домоволодіння

Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільно часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу(ч.1 ст. 256 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Відповідно до п.3 ч.2 статті 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні відповідачем було надано клопотання про застосування позовної давності до вимог позивачів, посилаючись на встановлений ст. 258 ЦК України строк позовної давності в один рік до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Розглядаючи справу, судом встановлено, що позивачі дізналися про порушення свого переважного права на покупку частки домоволодіння в той момент, коли вони звернулися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто 04.02.2010р. проте із позовом позивачі звернулися до суду 27.09.2012р., тобто із пропуском строку позовної давності, передбаченого п.3 ч.2 ст. 258 КК України, і поважної причини пропуску цього строку позивачами не наведено.

В ході розгляду справи відповідачем було заявлено до винесення рішення про застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин.

Встановивши обставини по справі, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відому позивачам в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з посиланням на те, що судом не було враховано їх переважне право на куплю спірної частини домоволодіння не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачами строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови позивачам у задоволенні позовних вимог і на спростування встановлених судом обставин про пропуск позивачами строку позовної давності на звернення до суду без поважних причин апеляційна скарга не містить.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає ст. 213 ЦПК України і підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: