АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4389/15 Головуючий 1-інст. - Срокіна І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів - ГАЛЬЯНОВОЇ І.Г.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря - Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

25 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду міста Харкова з вказаним позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором позики від 12.11.2011 року в загальній сумі 1985880,00 грн. з яких 101840,00 грн. боргу, 1833120,00 грн. пені (10% за 180 днів прострочення), 50920 грн. збитків та 3654,00 грн. судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 06 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 134000 грн.: 53600,00 грн. - боргу; 53600,00 грн. - пені; 26800,00 грн. - збитків і по 670,00 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування скарги посилається на те, що не врахувавши умов укладеного між ним і відповідачами договору суд фактично стягнув тільки штраф і не стягнув пеню, передбачену договором, яку він, виходячи з засад розумності, просив стягнути у меншому розмірі, чим мав право вимагати. Вважає, що суд першої інстанції порушив та невірно застосував норми матеріального права, ігнорував ст. ст. 15 і 16 ЦК України та невірно застосував норми ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Відповідачі участі у розгляді справи судом першої інстанції не брали, до апеляційного суду також не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

По справі встановлено, що 12.11.2011 року ОСОБА_3 як позикодавець та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 як соладірні боржники, а в подальшому позичальник уклали у письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийняли у власність суму боргу в розмірі 53600,00 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 12.12.2014 року.

Сторони також домовились, що сума позики дорівнює еквіваленту грошового зобов"язання в іноземній валюті - 6700 дол.США.

Умовами договору також визначена відповідальність позичальника за порушення будь-якого зобов"язання сплату штрафу в розмірі 100% від суми позики (п.9.3); сплату пені в розмірі 10% від суми, визначеної в п.1 договору за кожен день прострочення (п.9.4); за прострочення виконання будь-якого грошового зобов"язання за договором сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 365 % річних від простроченої суми (п.11).

У п.12 сторони зазначили домовленість, що розмір збитків, які можуть виникнути у позикодавця в майбутньому, у разі порушення позичальником умов договору, не доказуються позикодавцем, а становлять п"ятдесят відсотків від суми позики згідно п.1 договору. Збитки позичальник повинен сплатити в п"ятиденний строк з моменту порушення умов договору

Отримання грошових коштів за вказаним договором в розмірі 53600,00 грн. відповідачі підтвердили письмово власноручно під друкованим текстом договору.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з доведеності існування між сторонами правовідносин за договором позики та невиконання відповідачами зобов"язання з повернення боргу.

При цьому не погодився з розрахунками позивача в частині стягнення боргу, збитків, пославшись на відсутність підстав визначення розміру боргу в еквіваленті за курсом дол.США, оскільки у борг були передані грошові кошти у гривні України, а саме 53600,00 грн, виходячи з чого розмір збитків, встановлений п.12 договору становить 26800,00 грн.

Розмір пені, що підлягає стягненню, суд визначив із застосуванням ст.551 ЦК України, зменшивши її до розміру боргу.

Вимоги про стягнення штрафу позивачем не заявлялись і судом першої інстанції не вирішувались

Судова колегія визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст.308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.П.Зазулинська

Судді І.Г.Гальянова

Н.О.Міненкова