АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 р.

в справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення та дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління

державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та Відділу

державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві

у виконавчому провадженні ВП 36194251 по виконанню судового рішення в цивільній

справі за позовом ПАТ «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_1,

ОСОБА_2 про стягнення боргу

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 р., в якій ухвалою від 23 липня 2015 р. виправлено описку, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення та дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві та Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві у виконавчому провадженні ВП №36194251 по виконанню судового рішення в справі за позовом ПАТ «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1просить цю ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 7.08.2012 р. стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Даніель» кошти в сумі 795 218,33 дол.США, 718 062,53 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати (т .1, а.с.240-247).

29.11.2012 р. було ухвалено додаткове рішення, яим стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Даніель» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 187 743,03 грн. (т. 2, а.с. 43-44).

30 січня 2013 р. за вказаним рішенням стягувачеві ПАТ «КБ «Даніель» направлені 4 виконавчі листи (т. 2, а.с. 51).

Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_3 стягувачем пред'явлено до виконання до ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві, і головним державним виконавцем Крайчинським С.С. 29 січня 2013 р. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 36194251 (т. З а.с. 225-226, 228-229).

Згідно ч.2 та ч.5 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ч.1 ст.31 вказаного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із "супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом також встановлено, що постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були направлені боржнику ОСОБА_1 29 січня 2013 р. (т.3, а.с. 224, 227) за адресою, зазначеною у виконавчому листі: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.207), і повернулись з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (т. 5 а.с. 68-71).

Крім того, за заявою стягувача державним виконавцем 29 січня 2013 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т. 2, а.с. 222).

Тому, суд правильно дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 січня 2013 р. є правомірними, а постанови скасуванню не підлягають.

Суд правильно дійшов висновку про безпідставність доводів представника скаржників про те, що у постанові про призначення експерта не вказано даних державного виконавця, який 13 березня 2013 р. здійснював опис та наклав арешт на майно, а тому, постанова про призначення експерта від 13 березня 2013 р. підлягає скасуванню, оскільки, з тексту самої постанови, акту опису й арешту майна вбачається, що вказані дії здійснював державний виконавець Крайчинський С.С., який здійснював і всі інші виконавчі дії з виконання рішення суду (т.3, а.с. 243-244, 246), що не впливає на правомірність вказаної постанови.

Суд правильно вважав, що доводи представника скаржників про те, що дії державного виконавця щодо складання акту опису є неправомірними, оскільки, в ньому зазначено ОСОБА_4, котрий не є боржником, спростовуються самим актом опису від 13 березня 2013 р., відповідно до якого ОСОБА_4 зазначений як понятий.

Крім того, згідно п.12, ч.2 ст.11, 15 ЗУ «Про виконавче провадження», а також п. 4.2.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 р. № 512/5, зареєстрованої в МЮ України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802,- державний виконавець вправі залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Що стосується інших вимог скаржників, то суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні виходячи із наступного.

Так, суд правильно вважав, що доводи представника скаржників щодо не направлення їм постанови від 15 березня 2013 р. про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні є обґрунтованими, оскільки, згідно ч.1 ст.31 вказаного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. Також, згідно ст.16 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право учасників виконавчого провадження на заявления відводу експерту.

Тому, не направивши боржникам простою кореспонденцією постанови про призначення експерта, державний виконавець позбавив скаржників (боржників) права на заявлення відводу.

У зв'язку із цим, суд дійшов вірного висновку, що доводи начальника ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Кантеміра В.І. про відсутність обов'язку державного виконавця згідно ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо направлення постанови про призначення експерти є безпідставними.

Щодо не направлення акту опису і арешту майна боржникам та проведення опису майна у їх відсутність, то відповідно до ст. 57-59 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язкової участі боржника при складанні акту опису і арешту майна боржника.

Проте, із змісту цих статей, а також п.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень вбачається, що опис і арешт майна боржника може проводитись у його присутності, але відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» акт опису і арешту майна вручається боржнику.

Тому, є обґрунтованим висновок суду про те, що дії державного виконавця щодо не вручення чи не направлення боржнику (скаржнику) ОСОБА_1 акту опису і арешту майна є неправомірними.

Що стосується доводів представника скаржників, що постанова про призначення експерта не внесена до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а акт арешту й опису майна від 13 березня 2013 р. внесено через 11 місяців до реєстру, що є порушенням Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженої МЮ України 20 травня 2003 р. № 43/5 та зареєстрованої 21 травня 2003 р. за № 388/7709, то суд правильно вважав, що це не свідчить про неправомірність (незаконність) вказаних документів, а тому, вони скасуванню не підлягають.

Згідно ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2014 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на рішення та дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Магди С.Г. та начальника ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Кантемір В.І. у виконавчому провадженні ВП 36194251 по виконанню судового рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Даніель» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу, хоча про наявність відкритого виконавчого провадження вони дізнались ще восени 2013 р., що підтверджується змістом їх скарги від 23 березня 2015 р. (т.5, а.с. 125-131), та заявою про розстрочку виконання рішення суду (т. 2 а.с. 53-56).

Таким чином, скарга на дії державних виконавців подана після закінчення строку звернення до суду зі скаргою, передбаченого ст. 385 ЦПК України.

Поважних причин, внаслідок яких суд міг би поновити пропущений строк для подання скарги заявниками не зазначено.

Також суд обґрунтовано вважав, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні й інші доводи скарги, також і в частині оскарження дій, бездіяльності чи рішень до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні ВП 36194251, які є не обґрунтованими, не мотивованими та не підтверджуються жодними доказами, у зв'язку з чим скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд правильно зазначав, що скаржником ОСОБА_2 взагалі не доведено яким чином оскаржувані постанова про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2013 р.; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 січня 2013 р.; постанова від 15 березня 2013 р. про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та акту арешту й опису майна від 13 березня 2013 р. порушують її права чи охоронювані законом інтереси, оскільки, оскарження вказаних документів стосується лише щодо примусового виконання рішення про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП 36194251, про що безпосередньо представник скаржників зазначав при розгляді скарги.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги в частині визнання дій посадових осіб ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві з винесення тазатвердження постанов про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2013 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 29 січня.2013 р., оскільки, державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві КрайчинськийС.С., який здійснював всі виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП 36194251, діяв у межах своєї компетенції, згідно норм чинного законодавства, копії вказаних постанов були направлені скаржниками (боржникам) у строк, встановлений ЗУ «Про виконавче провадження», що підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у державного виконавця не було; що законом не передбачено затвердження постанов державного виконавця, винесених під час здійснення виконавчого провадження, тому, ці доводи скарги є безпідставними.

Враховуючи, що скаржниками пропущено строк звернення до суду зі скаргою без поважних причин, і підстав для його поновлення немає, то суд також дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні скарги в частині оскарження постанов від 15 березня 2013 р. про призначення експерта, суб»єкта оціночної діяльності - суб»єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, не вручення чи не направлення боржнику акту опису і арешту майна від 13 березня 2013 р.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 383-388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :