У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Сокальської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_9

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, що належала йому на праві приватної власності. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить їй на праві приватної власності.

На все належне на день смерті майно ОСОБА_9 склав заповіт на користь свого сина та рідного брата позивачки - ОСОБА_10 Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (який діяв на час відкриття спадщини), ОСОБА_10 був спадкоємцем за заповітом, щодо спадкового майна померлого батька, однак строк на прийняття спадщини пропустив, за його продовженням до суду не звертався і не оформив спадкове майно на своє ім'я, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Згідно до ст. 551 ЦК УРСР, його дружина

третя особа у справі - ОСОБА_7, мала б право на прийняття належної йому частки у спадщині, у тому разі, якщо б ОСОБА_10 прийняв спадщину, а відтак остання також втратила право на прийняття належної її чоловікові частини спадкового майна. Крім того, ОСОБА_7 також пропустила строк для прийняття спадщини після її чоловіка (брата позивача), оскільки після смерті останнього протягом 16 років не зверталась в нотаріальну контору з метою спадкування його майна та не зверталась із позовом про поновлення строку для прийняття відповідної спадщини.

Позивач вказувала на те, що станом на момент подання указаного позову вона є єдиним спадкоємцем за законом, щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_9, оскільки вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном.

Посилаючись на те, що оформити спадщину через нотаріальну контору вона не може, бо існує заповіт на ім'я її брата ОСОБА_10, який помер не прийнявши спадщини та не оформивши її на своє ім'я, у зв'язку з чим спадкоємці її брата не мають права успадковувати спірне майно, яке не належало останньому, позивач просить суд ухвалити рішення за яким визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року задоволено апеляційні скарги ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Скасовано рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 травня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_6 до Сокальської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності в порядку спадкування.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Власником іншої 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 був батько позивача - ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може покласти на спадкоємця, до якого переходить жилий будинок, зобов'язання надати іншій особі довічне користування цим будинком або певною його частиною (ст. 539 ЦК УРСР).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала померлому.

Судами установлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно заповіту від 02 грудня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори, на випадок своєї смерті ОСОБА_9 розпорядився належною йому частиною спірного будинку на користь сина - ОСОБА_14 і зобов'язано останнього надати право довічного користування цією половиною житлового будинку дружині спадкодавця - ОСОБА_15

Син спадкодавця - ОСОБА_14, помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Спірним майном, на яке позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9, є вказана 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала померлому.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємець за заповітом - ОСОБА_14, не здійснив жодних дій для прийняття спадщини та за час свого життя не оформив права власності на спірне спадкове майно, у зв'язку із чим це майно повинно перейти до спадкоємців за законом, якою є позивач, за якою необхідно визнати право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що районний суд не правильно визначився із суб'єктним складом осіб у спорі та не залучив у справу відповідачами спадкоємців ОСОБА_14, які були позбавлені можливості належним чином надати свої заперечення та вказати на ті обставини, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору, а суд апеляційної інстанції позбавлений права залучати належних відповідачів та досліджувати нові докази на стадії перегляду справи в апеляційному порядку. Крім того, звертаючись до суду із позовом до Сокальської міської ради Львівської області позивач не довела наявності спору із визначеним нею відповідачем.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Положення ЦПК України, якими врегульовано перегляд справи в апеляційному порядку не містять повноважень суду апеляційної інстанції залучати до розгляду справи належних відповідачів та залучити чи досліджувати нові докази.

Однак, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Як зазначено позивачем, спір у справі, що розглядається, виник щодо права власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1, на яку спадкодавцем складено заповіт на ім'я ОСОБА_14, який також помер і, як вказано позивачем, зазначену спадщину не прийнявши, у зв'язку з чим права успадковувати спірне майно не мають і спадкоємці її брата.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) в порядку, визначеному законом.

Правовідносини щодо спадщини у даній справі, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема, щодо прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та за законом врегульовано положеннями розділу VII ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Положеннями ст. 554 ЦК УРСР установлено, що до спадкоємців за законом (ОСОБА_6.) переходить право спадкувати майно, щодо якого є заповіт, у тому разі, якщо спадкоємець за таким заповітом (ОСОБА_14.) не прийняв спадщину або позбавлений права на спадкування.

Отже, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Ці документи мають досліджуватись з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Для правильного вирішення даної справи, підлягає з'ясуванню та обставина, чи прийнято спадщину ОСОБА_14 та чи є підстави вважати, що до ОСОБА_6 перейшло право спадкувати спірне майно.

Такі обставини можуть бути підтверджені належними та допустимими доказами, які мають бути подані сторонами (позивачем та відповідачем) та повно і всебічно досліджені судом.

При цьому, згідно з положеннями п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано дійсні обставини справи, невірно визначено суб'єктний склад сторін спору, у зв'язку із чим не встановлено належним чином обставини, які є визначальними для правильного вирішення даної справи, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути указані порушення районного суду, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню на підставі ст. 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
В.А. Черненко
С.П. Штелик