У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Херсонської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, ОСОБА_2, про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та заступника прокурора Херсонської області на рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Херсонської області (далі - прокуратура), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - УМВС України в Херсонській області), ОСОБА_2, про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 травня 2012 року слідчим Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області щодо нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 06 травня 2014 року постановою слідчого Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області кримінальне провадження відносно нього закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Позивач перебував під досудовим слідством та судом з 23 травня 2012 року до 06 травня 2014 року, тобто 1 рік 11 місяців 13 днів. Вважав, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства і прокуратури йому заподіяно майнову і моральну шкоду.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету майнову шкоду у розмірі 11 605 дол. США та 211 034 грн 20 коп. не отриманого доходу, моральну шкоду у розмірі 29 332 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 29 000 грн моральної шкоди та 5 000 витрат на правову допомогу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 211 034 грн 20 коп. не отриманого доходу та 92 760 грн майнової шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку,призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з Державного бюджету України майнової шкоди та не отриманого доходу, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що факт обвинувачення позивача у вчиненні злочину, який він не скоював, перебування під слідством та судом протягом майже двох років, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, вочевидь мали наслідком пов'язані з цим душевні та моральні страждання і переживання, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості стягнув на користь позивача моральну шкоду. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди та суми не отриманого доходу, суд виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди та суми не отриманого доходу, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності цих позовних вимог.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок незаконних дій органів досудового слідства перебував під слідством та судом з 23 травня 2012 року по 06 травня 2014 року - 1 рік 11 місяців 13 днів.

14 червня 2012 року відповідно до постанови слідчого СВ Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області стосовно позивача був обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд.

16 червня 2012 року слідчим СВ Скадовського РВ УМВС України проведено виїмку - 14 голів великої рогатої худоби та в цей же день винесена постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальній справі.

18 червня 2012 року між адвокатом Савченко В.Б. та ОСОБА_1 був укладений договір про участь захисника у кримінальному провадженні. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 47/12 від 18 червня 2012 року на виконання зазначеного договору ОСОБА_1 сплатив 5 000 грн.

18 червня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого у справі та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

06 травня 2014 року слідчим СВ Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області винесено постанову, згідно з якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001239 від 17 серпня 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно з вимогами ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Так, ст. 4 Закону України передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши факт обвинувачення позивача у вчиненні злочину, який він не скоював, перебування під слідством та судом протягом майже двох років, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, та враховуючи вимоги зазначених норм чинного законодавства, обґрунтовано виходив з наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, розмір якої суд правильно визначив, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь моральних страждань і переживань позивача, завданих внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 942, ч. 1 ст. 950 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Відшкодування шкоди у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Задовольняючи частково позовні вимоги у частині стягнення майнової шкоди та суми не отриманого доходу, апеляційний суд вказаних обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди.

В свою чергу суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що завдана позивачу майнова шкода та сума не отриманого доходу не підлягає задоволенню, оскільки відшкодування такої шкоди підлягає стягненню з особи на відповідальному зберіганні якої знаходилося його майно з урахуванням мотивів направлення прокурору кримінальної справи для проведення додаткового розслідування, викладених в постанові Скадовського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2013 року. Крім того, правильними є висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення не отриманого доходу, оскільки посилання позивача на те, що він в період дії підписки про невиїзд не міг у повній мірі займатися підприємницькою діяльністю не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підтверджено належними доказами.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково, а касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 рокускасувати, рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

І.К. Парінова

О.В. Cтупак