АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6106/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Саадулаєв А.І.
справа №76112167/14-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотов Є.В.

при секретарях Прохоровій В.С., Задорожному А.Г., Горбачовій І.В.

за участю представника позивача Олейнік Н.О.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", поданою представником за довіреністю Шулікою АліноюВолодимирівною, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,-

УСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, частину вимог за яким в подальшому залишено без розгляду, у якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №322 від 28 серпня 2005 року в розмірі 153022,37 доларів США, що за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 жовтня 2012 року складає 1 222 648,74 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 67,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №322 від 02 вересня 2005 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державному реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 серпня 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №322, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у сумі 140000 доларів США. Позичальник зобов»язалась повернути кредитні кошти до 25 серпня 2025 року та сплати проценти за їх користування.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 02 вересня 2005 року між його сторонами укладено Договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

31 березня 2006 року між сторонами кредитного правовідношення та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір №036/03/ІР про заміну кредитора у зобов»язанні та Договір №036/03/03ІР про відступлення прав за іпотечним договором, згідно із якими ПАТ КБ «ПриватБанк» стало новим кредитором та іпотекодержателем.

У зв»язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов»язань станом на 11 жовтня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 153022,37 доларів США (1 222 648,74 грн. за курсом НБУ станом на 11 жовтня 2012 року), яка складається з 128948,72 доларів США заборгованості за кредитом, 18851,99 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1850,72 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 3370,94 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції в тій частині, що встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» обмеження не є підставою для відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 26 серпня 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест», право вимоги якого перейшло до ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір №322, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 140000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2025 року (п.1.1) та сплатою відсотків за користування коштами.

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором 02 вересня 2005 року між його сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позичальником надав кредитору в іпотеку нерухоме майно - АДРЕСА_1 загальною площею 67,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.3.6 Кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.1.1 договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на закладне майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 кредитного договору.

Згідно п.4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником кожного із зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 Кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.3.1.5 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань та порушення обов'язків встановлених цим договором та/або за кредитним договором, вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 17 травня 2012 року про дострокове виконання зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, самі по собі є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно із п.1 ч.1 якого протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно із ч.3 цього Закону, він набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із закріплених у ст.1 ЦПК України завдань, Закон гарантує захист прав, свобод та законних інтересів всіх учасників цивільних відносин.

Судом першої інстанції не ураховано, що мораторієм є тимчасове зупинення настання певних юридичних наслідків (виникнення чи припинення прав чи обов»язків). Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є тимчасовою та пов»язується із скасувальною обставиною, що визначена у ч.3 Закону. Зазначеним законом не визначено підстави відмови у захисті права як поширення дії Закону на правовідносини сторін, а лише передбачено у майбутньому створення сприятливих умов для боржників щодо їх зобов»язань перед кредиторами.

Отже, однорідний предмет регулювання закону та предмет правовідносин сторін не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Верховний Суд України у справі №6-333цс15 від 10 червня 2015 року визначив, що мораторій є відстроченням виконання зобов»язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений вказаним вище Законом, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати ( відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Відтак, само по собі застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи убачається, що зобов»язання за кредитним договором відповідачем виконувались не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість 153022 доларів 37 центів США, що за курсом валют НБУ станом на 11 жовтня 2012 року - 7,99 грн. за 1 долар США еквівалентно 1 222 648,74 грн., яка включає в себе 128948 доларів 72 центи США - заборгованість за кредитом, 18851 долар 99 центів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1850 доларів 72 центи США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3370 доларів 94 центи США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

Матеріали справи містять належним чином складений розрахунок заборгованості, доказів на спростування викладених в ньому даних відповідачем не надано.

При цьому колегія суддів ураховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов»язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Заперечення відповідача в суді першої інстанції щодо зміни відсоткової ставки ґрунтуються на припущеннях та не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи містять відповідне повідомлення на ім»я відповідача про підвищення відсоткової ставки у спосіб, визначений сторонами у договорі, а також дані про те, що відповідачем здійснювались платежі за підвищеною відсотковою ставкою на виконання умов кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Верховним Судом України 07 жовтня 2015 року при розгляді справи №6-1935цс15 висловлено правову позицію про наступне.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного суду України приходить до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Звертаючись до суду, позивач просить ухвалити рішення, яким у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №322 від 28 серпня 2005 року станом на 11 жовтня 2012 року звернути стягнення на АДРЕСА_1, загальною площею 67,10 кв.м, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, яка належить відповідачу та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 02 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П., шляхом, зокрема, наділення Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" укладення від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до п.5.5.1 Договору іпотеки від 02 вересня 2005 року сторони домовились про можливість задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання зобов»язань за кредитним договором шляхом набуття Іпотекодержателем права продажу від свого імені третім особам предмета іпотеки.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» визначено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відповідно до п.1.3 Договору іпотеки від 02 вересня 2005 року вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 708595 грн.

В суді апеляційної інстанції представники сторін погодили встановлення початкової ціни предмету іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки у грошовому вираженні в сумі 708595 грн.

Ураховуючи встановлення неналежного виконання відповідачем зобов»язань за кредитним договором, вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої з ухваленням нового про задоволення позовних вимог. Проте, на період дії Закону України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» це рішення суду не підлягає зверненню до виконання.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", подану представником за довіреністю Шулікою АліноюВолодимирівною, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" за Кредитним договором №322 від 28 серпня 2005 року станом на 11 жовтня 2012 року в сумі 153022 доларів 37 центів США, що за курсом валют НБУ станом на 11 жовтня 2012 року - 7,99 грн. за 1 долар США еквівалентно 1 222 648,74 грн., яка включає в себе 128948 доларів 72 центи США - заборгованість за кредитом, 18851 долар 99 центів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1850 доларів 72 центи США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3370 доларів 94 центи США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, звернути стягнення на АДРЕСА_1, загальною площею 67,10 кв.м, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 02 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П., шляхом наділення Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" правом укладенням від імені ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 30 вересня 2004 року, індивідуальний податковий НОМЕР_2) договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державному реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну предмета іпотеки в сумі 708595 грн. 00 коп.

На період дії Закону України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» це рішення суду не підлягає зверненню до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 3219 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов