У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та його малолітньої дитини - ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Калуської міської ради, про визнання втративши ми право на користування житлом,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач із своєю дитиною не проживає в спірному будинку з січня 2006 року, хоча в ньому зареєстрований разом зі своєю донькою (правнукою позивачки), а проживають вони в АДРЕСА_2 в квартирі, що належить дружині відповідача.

Позивач зазначила, що їй на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1. Вона не може користуватися субсидіями на комунальні послуги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, так як це залежить від кількості мешканців сукупності їх доходів. Реєстрація відповідача та його малолітньої дитини порушує права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй власністю, отримувати державні допомоги і субсидії, тому вона звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_6, який є її онуком, та його малолітню дитину ОСОБА_7, яка є її правнучкою, такими, що, на підставі ст. 405 ЦК України, втратили право на житло по АДРЕСА_1

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні підстави, передбачені частиною 2 статті 405 ЦК України, для визнання відповідача та його малолітньої доньки такими, що втратили право користування житловим будинком.

Висновки судів попередніх інстанцій інстанції є такими, що відповідають нормам матеріального права, зокрема, частині 2 статті 405 ЦК України та статті 72 Житлового кодексу України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач зі своєю донькою з поважної причини періодично залишали спірне помешкання, внаслідок конфліктної ситуації, яка виникла між позивачкою та її онуком (відповідачем), однак речі всі свої не забирав, за комунальні послуги сплачував, що підтверджено відповідними квитанціями. У 2013 році позивачка залишила спірне помешкання та перейшла жити до своєї дочки. З цього часу відповідач, разом зі своєю донькою постійно проживає АДРЕСА_1.

Зазначені обставини не заперечувалися самою позивачкою.

Судами попередніх інстанцій були перевірені всі доводи, що викладені в позовних вимогах та заперечення проти позову, дана належна правова оцінка всім доказам по справі, вірно застосована норма процесуального права.

Із змісту касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень. Викладені скаржником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій. Касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів, з чим не погоджується скаржниця.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та його малолітньої дитини - ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Калуської міської ради, про визнання втративши ми право на користування житлом, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я О.В.Попович