У х в а л а

ІМенем УКраїни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та пені у зв'язку із несплатою аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 8 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 жовтня 2004 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, починаючи з 5 жовтня 2004 року і до повноліття дитини, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Починаючи з квітня 2008 року ОСОБА_4 аліменти не сплачував у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього. Вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача, тому він повинен сплатити їй відповідно до ст. 196 СК України неустойку, яка складає 1 % від суми заборгованості. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 8 жовтня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 13 346 грн 23 коп. та неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 1 квітня 2008 року по 24 червня 2014 року в розмірі 20 000 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 жовтня 2004 року з ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку і до повноліття, починаючи з 5 жовтня 2004 року.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ від 14 жовтня 2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-7095 від 15 листопада 2004 року про стягнення аліментів.

23 вересня 2010 року винесено постанову про закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-7095 від 15 листопада 2004 року у зв'язку із закінченням строку для даного виду стягнення.

Згідно з довідкою Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ № 2227/3.3-41-С-16/425-10 від 22 серпня 2013 року сума заборгованості за аліментами ОСОБА_4 у період з квітня 2008 року по 8 червня 2010 року становить 12800 грн.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за аліментами суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач має заборгованість за аліментами, у зв'язку із спором щодо її розміру між сторонами визначив таку у сумі 13346 грн 23 коп. та стягнув у цьому розмірі з останнього на користь позивача.

Однак повністю з такими висновками погодитися не можна.

Як встановлено судами, виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_4 перебував на виконанні у державній виконавчій службі.

З огляду на викладене, положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мав вчиняти дії по стягненню аліментів у т. ч. заборгованості за аліментами в разі виникнення такої.

Частиною 4 ст. 194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення в судовому порядку у іншій справі.

Та обставина, що провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів було закрито, правового значення не має і не може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами.

Незаконне закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів у зв'язку із закінченням строку стягнення, при наявності у боржника заборгованості за аліментами, може бути підставою для оскарження такого рішення державного виконавця.

Залишаючи без змін рішення районного суду апеляційний суд на наведені положення чинного законодавства уваги не звернув, допущених цим судом помилок не виправив.

З огляду на викладене, допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвала апеляційного суду у частині вирішення позову ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами не може бути визнана законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального права, підстави для їх скасування відсутні.

Встановивши, що з вини відповідача виникла заборгованість за аліментами у сумі 13346 грн 23 коп., суди дійшли обґрунтованого висновку про покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення неустойки, як це передбачено ст. 196 СК України та визначили її розмір з урахуванням положень ч. 2 цієї статті.

Залишаючи без змін судові рішення у цій частині колегія суддів виходить із ст. 335 ЦПК України згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 8 жовтня 2014 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за аліментами скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2014 року та вказану ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник