Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3844/15-ц
Провадження № 2/553/1464/2015
У Х В А Л А

Іменем України

25.11.2015 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіна Є.В.,

при секретарі - Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта-банк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта-банк" про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою суду від 13.10.2015 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

28.10.2015 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ПАТ "Дельта-банк" про заміну підсудності, в якій просить передати справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача, посилаючись на те, що спір про визнання кредитного договору недійсним не відноситься до спорів про захист прав споживачів, оскільки договір № 003-16592-030214 від 03.02.2014 року, укладений між ПАТ "Дельта-банк" та ОСОБА_1, який є предметом спору, регулює відносини з надання іншого виду кредиту, ніж споживчий, а саме: отримання грошових коштів на поточний рахунок з використанням платіжної картки, тобто грошові кошти позивачу надано для використання на власний розсуд, а не виключно для придбання продукції. Таким чином, при предявленні даного позову не можуть застосовуватися норми ст. 110 ЦПК України про визначення підсудності за вибором позивача, у звязку з чим позов поданий з порушенням правил територіальної підсудності. З огляду на те, що відповідач ПАТ "Дельта-банк" знаходиться в м. Києві, просить передати справу на розгляду до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Вирішуючи клопотання ПАТ "Дельта Банк", суд враховує наступне.

Так, згідно п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.06.1996 року, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Згідно з п. 2 вищезазначеної постанови, до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Відповідно до умов кредитного договору № 003-16592-030214 від 03.02.2014 року, укладеного між сторонами, кошти надано позивачу на поточний рахунок з використанням платіжної картки. При цьому, оспорюваний договір не містить положень, які свідчать про те, що кредитні кошти надані для придбання певного товару.

Враховуючи викладене, зазначений кредитний договір не підпадає під визначення "споживчий кредит", відповідно, на правовідносини між його сторонами не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", а відтак і положення ч. 5 ст. 110 ЦПК України, яка регламентує підсудність справ за вибором позивача за позовами про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Зміст позову та приєднані до нього документи свідчать про те, що відповідач ПАТ "Дельта-банк" розташований за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 36-б.

А тому не викликає сумніву той факт, що дана справа підсудна Печерському районному суду м. Києва.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було подано з порушенням правил підсудності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання відповідача та керуючись ст. ст. 109, 110, 116 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Передати справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта-банк" про визнання кредитного договору недійсним до суду за місцезнаходженням відповідача - до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні ухвали в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2