Справа № 712/1766/14ц
Провадження № 2/712/988/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.
при секретарі ТКАЧ А.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхової компанії «Еталон» про стягнення коштів страхового відшкодування,
По справі було винесено заочне рішення від 06.10.2014 року, яке в подальшому було скасоване за заявою відповідача 30. 03.2015 року.
За клопотанням представника відповідача справа неодноразово призначалась до розгляду в режимі відео конференції. На призначені ухвалами суду дати проведення судового засідання в Шевченківському районному суді м. Києва, якому було доручено забезпечити проведення відеоконфереції, представник відповідача не зявився.
За згодою позивача, суд ухвалює повторне заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України вказує, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Вказане положення Закону закріплено і у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником транспортного засобу автомобіля MITSUBISHI Lancer 1.6 Comfort, 2006 року випуску, № кузова JMBSNCS3A6U007454, д.р.н СА 7711 ВК.
17.08.2013 року о 07-10 год. гр. ОСОБА_2, керуючи автомобілем ОСОБА_3 д.р.н. СА 1675 ВК в м. Черкаси по вул. Сумгаїтська біля буд. №10, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху скоїв зіткнення з автомобілем, що був позивачем керований. Внаслідок даної ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. ДТП трапилась з вини водія ОСОБА_2
30 серпня 2013 року постановою Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпаП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Частиною1-2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають до відшкодування потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
При вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу необхідно зясовувати дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу, що вимагає ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
12 квітня 2013 року між позивачем та страховою компанією «Еталон» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить поліс № АС/2001821, виданий 12 квітня 2013 року. Згідно з п. 10. Договору страховий платіж складає 284,31 грн.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 122 від 19 вересня 2013 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1ОСОБА_1 внаслідок ДТП станом на 17.09.2013 року складає 25 034,84 грн.
Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що експертне дослідження від 19.09.2013 року проведено з порушенням вимог ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України Фонду державного майна України від 24.11.2003 року в частині включення до вказаного висновку позиції про заміну рульової рейки.
Між тим, як вбачається із висновку експертного дослідження від 19.09.2013 року, вказане дослідження проведено саме за заявою страхової компанії «Еталон» та в присутності представника страхової компанії, який при огляді автомобіля експертом та складання дефектної відомості своїх зауважень з приводу включення до неї рульової рейки не висловив.
Судом за клопотанням позивача та його представника був допитаний експерт ОСОБА_5, який пояснив суду, що пошкодження рульової рейки було встановлено ще під час складання дефектної відомості після огляду пошкодженого транспортного засобу. Вона дійсно потребувала заміни, про це було відомо представнику страхувальника, котрий був присутній під час огляду транспортного засобу.
В той же час, відповідач на підтвердження розміру страхового відшкодування посилається на звіт № 05/10/13 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, який суд оцінює критично, оскільки як вбачається з його змісту, він проведений лише на підставі матеріалів наданих відповідачем без огляду транспортного засобу та без участі сторін.
З метою сприяння сторонам у реалізації їх прав було розяснено право заявити клопотання про проведення товарознавчої експертизи. Однак, з таким клопотанням представник відповідача до суду не звертався.
Суд вважає такою, що підлягає до задоволення і вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних виходячи з наступного.
Зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми (аналіз Верховного Суду України від 30 червня 2011 р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування).
Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).
Як встановлено в судовому засіданні, позивач у встановлений законом строк, звернувся до страхової компанії з вимогою про виплату йому страхового відшкодування. В свою чергу, страховик за результатами розгляду страхової справи № 7475 прийняв рішення про виплату страхового відшкодовування в сумі 4 229, 40 коп. ( а.с.69).
Проте, навіть визначену суму страхового відшкодування відповідач позивачу не сплатив, прострочивши виконання зобовязання про виплату страхового відшкодування. Суд погоджується із розрахунком заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, який наданий позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданих позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору складає 229,40 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 61, 83, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, суд, -
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: