Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2773/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

26.11.2015 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Кривохижі В.І., Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке є правонаступником акціонерного комерційного банку «Східно-Європейський банк», до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити і звернути стягнення на магазин продовольчих товарів після реконструкції квартири № 47 нежитловою площею 58,0 кв.м, що знаходиться в місті Олександрії Кіровоградської області по вулиці Миру № 40.

Про час і місце розгляду справи особи, які беруть в ній участь, повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, в судове засідання не зявилися. Від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності його представника.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для його скасування немає.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір на строк по 9 лютого 2013 року, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит на придбання холодильного обладнання на суму 50000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18 % річних (том 1 а.с.7-9).

Додатковим договором від 01 листопада 2008 року до вказаного кредитного договору було внесено зміни в частині сплати відсотків, а саме, їх розмір збільшено до 20% (том 1 а.с.10). Інші умови договору не змінювалися.

11 лютого 2008 року з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (том 1 а.с.11-13). Предметом іпотеки є магазин продовольчих товарів після реконструкції квартири № 47 площею 58 кв.м, що знаходиться в місті Олександрії по вулиці Миру № 40 і належить іпотекодавцям на праві власності.

Згідно з п.3.4.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми.

Оскільки умови кредитного договору позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконував, банком станом на 17 травня 2013 року була нарахована заборгованість в розмірі 42461,26 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 21 647,55 грн., заборгованості за процентами 15327,36 грн., неустойки 5486,35 грн. (а.с.4-6).

07 червня 2013 року банк надіслав позичальнику та іпотекодавцям вимогу про виконання порушеного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості за кредитним договором (том 1 а.с.28-33).

25 квітня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп», яке діяло від імені АКБ «Східно-Європейський банк» на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 13 грудня 2013 року (том 1 а.с.79-82), та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», як новий кредитор, набуло право вимоги, належне первісному кредитору за кредитними зобовязаннями ОСОБА_4, а також забезпечувальні права (том 1 а.с. 173-176).

В додатку № 2 до вказаного договору визначено перелік боржників та контрактів, відносно яких відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 11 лютого 2008 року, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_4 (том а.с.179).

17 липня 2014 року між АКБ «Східно-Європейський банк», від імені якого діяло ТОВ «Брокінвестгруп», та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 11 лютого 2008 року, відповідно до якого іпотекодержателем стало ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (том 1 а.с.181-182).

Ухвалою суду від 26 лютого 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залучено до участі у справі як правонаступника позивача (том 1 а.с.217).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна , що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

При вирішенні справи суд керувався зазначеними нормами закону і дійшов правильного висновку щодо наявності у позивача права вимагати виконання зобовязання за кредитним договором за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Разом з тим, суд встановив, що новий кредитор підтримував позовні вимоги у розмірі, зазначеному первісним кредитором, тобто на суму 42461,26 грн., тоді як у додатку № 2 до договору купівлі-продажу права вимоги від 25 квітня 2014 р. станом на 24 грудня 2013 року щодо ОСОБА_4 зазначена заборгованість в розмірі 21647,55 грн. за кредитом і 169,27 грн. за відсотками, а всього - 21 816,82 грн.

При цьому всупереч вимогам ч.3 ст.10 ЦПК України правонаступник позивача не надав детальний розрахунок заборгованості із зазначенням сум, які відповідач мав погашати щомісячно відповідно до встановленого графіку, та сум, які фактично сплачені; дати їх сплати; терміну прострочки.

До того ж, судом встановлено, що в договорі іпотеки сума часток відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у праві спільної власності на нежитлове приміщення, яке є предметом іпотеки, перевищує 100 % (том 1 а.с.11).

Так, згідно з п.1.2 договору іпотеки ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14 січня 2008 року виконкомом Олександрійської міської ради на підставі рішення № 1218 від 28 грудня 2007 року, належить на праві власності 67/100 частин магазину продовольчих товарів після реконструкції квартири № 47 площею 58 кв.м, що знаходиться в місті Олександрії по вулиці Миру № 40.

На підставі такого ж свідоцтва ОСОБА_3 належить 33/100 частин вказаного магазину, що разом складає ціле приміщення (67/100+33/100=100/100=1).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31 січня 2008 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_3 належить також 7/100 частин вказаного нежитлового приміщення, розташованого за тією ж адресою, що разом складає 107/100 частин. Між тим, сума часток, належних співвласникам у спільній власності на майно, не може бути більше цілого.

Зазначене ставить під сумнів можливість виконання рішення про звернення стягення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Вартість предмета іпотеки, визначена субєктом оціночної діяльності станом на 25 вересня 2013 року, становить 117058 грн. (том 1 а.с.34-35). Зазначена вартість більш ніж у два рази перевищує нараховану банком заборгованість за кредитним договором, і більш, ніж у пять разів перевищує розмір боргу, право вимоги повернення якого перейшло до позивача згідно з додатком № 2 до договору купівлі-продажу права вимоги від 25 квітня 2014 року.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.41 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Колегія суддів вважає, що виходячи із засад справедливості та розумності, закріплених у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, враховуючи конвретні обставини справи, зокрема неспівмірність суми боргу з вартістю предмета іпотеки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки способи захисту порушеного права позивачем предявленням цього позову не вичерпані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді