АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3275/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3469/15Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області вказаний позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 132957,17 грн. та 1329,57 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_4 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просила судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На її думку, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, є недоведеними. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги її заперечення, з посиланням на те, що грошові кошти, перераховані позивачем на її користь після припинення оренди приміщення, мали призначення погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк». Також вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» заявлені вимоги про стягнення сум (у складі загальної) з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляєапеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір №1 оренди приміщення.

За умовами договору, відповідач (орендодавець) передав позивачу (орендарю) у тимчасове користування приміщення, яке знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, буд. 63, має загальну площу 102,5 кв.м., що підтверджується актом прийому-передачі приміщення від орендодавця орендарю від 02.07.2010 року.

Згідно п.2.2. договору, орендна плата підлягає сплаті до 3 числа поточного місяця, із розрахунку 108, 1 грн. за 1 кв.м., всього 11080,25 грн. без ПДВ за перший місяць оренди (квітень 2011 року). Розмір орендної плати за кожен наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Згідно додаткової угоди до зазначеного договору від 02.07.2010 року, п.7.7. Договору викладений в наступній редакції: «орендар є платником податку на прибуток на загальних підставах за ставкою 25%. Орендар при нарахуванні доходів за цим договором на користь Орендодавця виступає податковим агентом останнього».

01 липня 2011 року приміщення, що знаходиться за адресою Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, буд. 63, що має загальну площу 102,5 кв.м. ОСОБА_4 було продане ТОВ «Приватофис», що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення.

У зв'язку з наведеним між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено додаткову угоду від 01 липня 2011 року до договору оренди приміщення №1 від 02 липня 2011 року (додаткова угода), відповідно до якої було розірвано договір оренди приміщення №1 від 02 липня 2010 року з 01 липня 2011 року. Було підписано 01 липня 2011 року акт прийому-передачі до договору оренди №1 від 02.07.2010 року, згідно якого приміщення було повернено орендодавцеві.

Того ж дня, ОСОБА_4 передала приміщення ТОВ «Приватофис», у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу, що підтверджується актом прийому-передачі від 01 липня 2011 року до договору купівлі-продажу від 01.07.2011 року.

За період з 04.07.2011 року по 02.11.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» було помилково сплачено на рахунок орендодавця 159 858,57грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та копіями платіжних доручень.

Відповідача було повідомлено про необхідність повернути помилково отримані кошти. У результаті переговорів ОСОБА_4 за період з 27.11.2012р по 30.10.2013 року було повернуто 26810,00 грн., а саме: 27.11.2012 року - 14410,00 грн., 25.02.2013 року - 8400,00 грн., 28.07.2013 року - 2000,00 грн., 30.10.2013 року - 2000,00 грн.

27.05.2014 року на адресу ОСОБА_5 було направлено Претензію від 27.05.2014 №3.52.0.0.0/4-209 з розрахунком заборгованості та зазначенням про необхідність погасити заборгованість у розмірі 132957,17грн.

На зазначену Претензію відповідь отримана не була, безпідставно набуті кошти відповідачем не повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22 Кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Указ Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» від 16.03.95 р. № 227 - документ, яким визначаються строки повернення помилково перерахованих платником коштів. Так, згідно із ст. 6 цього Указу гроші потрібно повернути платникові протягом п'яти днів від дня зарахування їх на рахунок неналежного одержувача.

Кошти протягом п'яти днів з дня їх зарахування не були повернені.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В свою чергу, твердження ОСОБА_4 про те що, грошові кошти, перераховані позивачем на її користь після припинення оренди приміщення, мали призначення погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк», не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається із наданих позивачем копій платіжних доручень, спірні кошти сплачувались позивачем як орендна плата згідно договору № 1 від 02.07.2010 року, хоча і поза межами його дії.

Разом з тим, не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності за вимогами позивача про стягнення грошових коштів, перерахованих на користь відповідача, в період з липня 2011 року по лютий 2012 року включно на загальну суму 93 940, 70 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Убачається, що кошти помилково перераховувалися ПАТ КБ Приватбанк на рахунок ОСОБА_4 в період з 04.07.2011 року по 02.11.2012 року, таким чином, першою датою, з якою може бути в'язаний початок перебігу позовної давності є 04.07.2011 року (дата першого помилкового зарахування коштів на рахунок відповідача).

Тож, строк позовної давності мав би сплинути 04.07.2014 р.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 за період з 27.11.2012 року по 30.10.2013 року було повернуто 26810.00 грн., тобто, відповідачем, в межах позовної давності, вчинено дію, що свідчить на визнання нею свого боргу.

На підставі викладеного, несуттєвими являються твердження апелянта стосовно пропуску строку позовної давності.

Окрім того, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно визначився з видом судочинства. розглянувши справу за правилами ЦПК України, оскільки ОСОБА_4 хоча за договором оренди і виступала як ФОП, однак спірні правовідносини з приводу безпідставного набуття чужого майна виникли поза межами дії договору оренди нежитлового приміщення, тобто коли ОСОБА_4 отримувала і повертала грошові кошти суто як фізична особа.

При цьому, інші доводи апеляційної скарги також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з рішенням місцевого суду та переоцінки доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2015 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеційного суду

Полтавської області ________________ ОСОБА_1