АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2931/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 24 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_8 підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 24 грудня 2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

30 травня 2014 року судовий наказ скасовано у зв'язку із наявністю спору про право.

У березні 2015 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом про стягнення із відповідачів боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи про те, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладене забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі, не оплатили кошти за отриману теплову енергію, у зв'язку з чим станом на 01.02.2015 року борг відповідачів перед підприємством за спожиту теплову енергію складає 5052, 27 грн. Крім цього, борг внаслідок інфляції зріс на 208,50 грн., а 3% річних складають 121,12 грн. Дії відповідачів наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов'язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію у загальній сумі 5052,27 грн. та судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 882 гривень 57 копійок, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що ОСОБА_8 підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» звернулося до суду із позовом про стягнення боргу за спожиту теплову енергію за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року, оскільки вважає, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 не сплачують в добровільному порядку борг за спожиту теплову енергію, чим порушують його інтереси і права.

Згідно даних довідки КП КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_6 (1977 р.н.), ОСОБА_9 (2004 р.н.), ОСОБА_10С.(2006 р.н.), ОСОБА_7В.(1978 р.н.) ( а. с. 4).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2014 року скасовано судовий наказ від 24 грудня 2013 року, згідно якого стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг в сумі 7258 грн. 49 коп. та судові витрати в розмірі 114, 70 грн.( а. с. 8).

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила).

За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією в розмірі 882, 57 гривень за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись із таким мотивуванням судового рішення.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував, що позивачем предявлено позов в межах трирічного строку , а саме з лютого 2012 року по лютий 2015 року, що виключає застосування судом норм матеріального права щодо строку позовної давності.

Крім того, як вбачається із наданих позивачем розрахунків, відповідачами періодично проводяться проплати за спожиту теплову енергію, що свідчить про переривання строків позовної давності.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення із його мотивувальної частини посилання на норми матеріального права, що регулюють застосування строку позовної давності.

При цьому, за даними розрахунків, наданих позивачем, колегією суддів встановлено, що за даний період відповідачу нараховано до сплати 9497, 01 грн. за отримані послуги з теплопостачання, а відповідачами проведено оплату на загальну суму 8674,41 грн, а тому залишок заборгованості в сумі 822, 57 гривень за вказаний період підлягає до стягнення з відповідачів.

Зазначена в розрахунку заборгованість відповідачів перед позивачем у розмірі 4229,67 грн., що виникла до лютого 2012 року знаходиться поза межами позовних вимог, тому не є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в зазначеній частині не вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення без додержання положень законодавства щодо застосування строку позовної давності.

З огляду на це доводи апелянта є частково обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - до зміни, шляхом виключення із мотивувальної частини посилання на норми матеріального права, що регулюють застосування строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів вважає змінити рішення суду першої інстанції і в частині солідарного стягнення з відповідачів судових витрат, оскільки такий порядок не передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 243,60 гривень сплаченого судового збору за подання позову .

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи, представник позивача заявив клопотання про повернення зайво сплаченого за подачу вищезазначеної апеляційної скарги судового збору у сумі 1071,84 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням);

5) закриття провадження у справі.

Згідно ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

У разі виникнення підстави для повернення судового збору за ухвалою суду його повернення здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, а у разі інших підстав, які не перераховані у ст. 7 Закону України "Про судовий збір", в тому числі сплати судового збору без подальшого звернення до суду і відповідно відсутності підстав для ухвалення судового рішення з питання повернення судового збору, кошти повертаються відповідно до Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджету, затвердженого наказом Державного Казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, повернути позивачу зайво сплачений судовий збір.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 309 , 313 , 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію змінити .

Виключити з мотивувальної частини рішення застосування судом строку позовної давності.

Змінити солідарний порядок стягнення судових витрат, повязаних з оплатою судового збору та стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради по 121 грн. 80 коп. з кожного.

В решті рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Повернути Комунальному підприємству теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради (код 02082522) суму зайво сплаченого судового збору в розмірі 1071 грн. 84 коп., сплаченого по платіжному дорученню № 4090 від 28 жовтня 2015 року в АБ «Укргазбанк» на УДКСУ в м. Черкаси (код 38031150) , Банк одержувач ? ГУДКСУ у Черкаській області; МФО ? 854018; рахунок одержувача ? 0002; код класифікації доходів бюджету ? 22030001.

Повернути Комунальному підприємству теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради (код 02082522) з матеріалів цивільної справи № 22ц-793/2931/15 /а.с. 53/ оригінал платіжного доручення № 4090 на суму 1339, 80 грн., сплаченого 28 жовтня 2015 року в АБ «Укргазбанк» на УДКСУ в м. Черкаси (код 38031150) , Банк одержувач ? ГУДКСУ у Черкаській області; МФО ? 854018; рахунок одержувача ? 0002; код класифікації доходів бюджету ? 22030001 з відповідною його заміною завіреною належним чином копією.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :