Справа №639/1339/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 р. Жовтневий районний суд міста Харкова

в складі: головуючого судді - Єрмоленко В.Б.,

при секретарі Слюсаревій О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів- Тихонова Б.Р. ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ( правонаступника ОСОБА_4), ОСОБА_5, 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеного 17.05.2014 р. між ОСОБА_4та ОСОБА_8 В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.11.2014 р. стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 218160 грн. З метою недопущення звернення стягнення на майно боржника, ОСОБА_4 подарував 17.05.2014 р. належну йому частину квартири ОСОБА_9 Вважає такий договір дарування фіктивним відповідно до положень ст. 234 ч.1 ЦК України, який вчинено без наміру створення правових наслідків, та спрямованим на невиконання зобовязання за договором позики.

Представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю від 26.03.2015 р.-ОСОБА_10 проти позову заперечував, стверджуючи, що відповідач дійсно позичав гроші у ОСОБА_1, які були витрачені не за призначенням, за порадою оформив договір дарування, але в подальшому мав намір його розірвати.

Після смерті ОСОБА_4 12.04.2015 р. до участі у справі залучено ОСОБА_3за його клопотанням. 13.05.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Представник правонаступника ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечував проти визнати недійсним договору дарування.

Представник відповідачки ОСОБА_5-ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що відповідачка доглядала за ОСОБА_4 на протязі 3-4 років, у тому числі при находженні його на лікуванні з березня 2015 р., разом із знайомими поховала його. За життя він подарував частину квартири ОСОБА_9, договір посвідчений нотаріально та відповідає вимогам законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

ОСОБА_4 належала ? частина двокімнатної квартири АДРЕСА_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 25.05.1998 р.

17 травня 2014 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладений договір дарування. За умовами договору ОСОБА_4 передав у власність, а ОСОБА_11 прийняла у дар вищезазначену частину квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстром №646. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачкою.

Відповідно до ст. 771 ЦК України за договором дарування одна сторона( дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні( обдарованому) безоплатно майно( дарунок) у власність.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно з розясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Позивач ОСОБА_1, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. ОСОБА_1 не був стороною за договором дарування, тому його посилання на фіктивність договору є такими, що не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони договору на момент його укладення не мали наміри створити правові наслідки , а також не вчинили ніяких наслідків, позивач не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В порядку забезпечення позову , ухвалою суду від 02.03.2015 р. накладено заборону на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.За приписами ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. На теперішній час розгляд справи завершено, у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому підстав для збереження заходів забезпечення позову не вбачається.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 317,319, 717 ЦК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ( правонаступника ОСОБА_4), ОСОБА_5, 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування частини квартири АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 17.05.2014 р.,- відмовити.

Скасувати заборону відчуження ? частини квартири АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_9, накладену ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.03.2015 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні-в той же строк з дня отримання його копії.

СУДДЯ