справа № 208/8031/14-ц
№ провадження 2/208/388/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Гібалюк Т.Я.,

при секретарі: Бардадим О.В.

розглянув у судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження. Свій позов мотивує тим, що 18 лютого 2008р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладені кредитні договори №105/2-11-8, №105/2-12-8, додаткові угоди, договори застави№105/25-24-8, №105/25-26-8 з додатковими договорами.

Відповідно до п.6.2. кредитних договорів у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони домовляються про те, що спір розглядається третейським суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Позивачка вважає, що включення в договір третейського застереження порушує її права на захист своїх інтересів.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв, клопотань до суду не надходило.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

18 лютого 2008р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладені кредитні договори №105/2-11-8, №105/2-12-8, додаткові угоди, договори застави№105/25-24-8, №105/25-26-8 з додатковими договорами.

Відповідно до п.6.2. кредитних договорів у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони домовляються про те, що спір розглядається третейським суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" , до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону, третейська угода це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Частиною 1 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Статтею 14 Закону передбачено право сторін вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Згідно ст. 18 Закону третейські судді не є представниками сторін. Третейським суддею може бути призначена чи обрана особа, яка прямо чи опосередковано незаінтересована в результаті вирішення спору, а також має визнані сторонами знання, досвід, ділові та моральні якості, необхідні для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони на стадії укладення кредитного договору включили до договорів умову про розгляд спору в третейському суді, який (спір) може виникнути в подальшому під час дії договору, обравши спосіб захисту, що передбачений ст. 16 ЦК України.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203ЦК України.

Згідно ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України:

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, зміст третейського застереження не суперечить нормам чинного законодавства, а інших підстав для визнання його недійсним, передбачених ст. ст. 215, 203 ЦК України, суд не вбачає.

Також, згідно ст. 11110 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 17 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 51 Закону рішення Третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з підстав, зокрема, визнання третейської угоди недійсною компетентним судом.

Стаття 2 Закону містить визначення компетентного суду: "компетентний суд місцевий загальний або місцевий господарський суд за місцем розгляду справи Третейським судом".

Також позивачкою при подачі позову не враховано строк позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений 18.02.2008р. За загальними правилами строк звернення до суду складає три роки. Звернувшись до суду в вересні 2014р. позивачка вийшла за межі передбаченого законом строку позовної давності.

Отже, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 536, 1048 ч. 1, 1049 ч. І, 1050, 1054 ЦК України і ст. 10,11,59-61, 209,212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги.

Суддя Гібалюк Т. Я.