Ухвала

Іменем україни

1 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, визнання права власності на автомобіль та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, визнання права власності на будівельні матеріали, стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 ними був придбаний автомобіль НОМЕР_1, 1986 року випуску.

Враховуючи наведене, просив визнати за ним та відповідачем право власності по Ѕ частині даного транспортного засобу за кожним.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що жодного дня не користувалася спірним автомобілем, оскільки не має прав водія.

У 1995 році вона продала належну їй на праві власності квартиру з метою придбання із ОСОБА_3 власного будинку.

11 вересня 1998 року за спільні грошові кошти був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1

Однак ОСОБА_3 оформив право власності не на своє ім'я, а на ім'я своєї матері, яка в подальшому подарувала цей будинок ОСОБА_4

Крім того, зазначала, що сторонами була проведена реконструкція цього домоволодіння, фактично було збудовано новий будинок, тому, вважала, що будівельні матеріали, які використовувалися при будівництві у вигляді новоствореного нерухомого майна, є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на викладені обставини, із урахуванням уточнень, просила визнати право власності на автомобіль в цілому за ОСОБА_3 з присудженням їй грошової компенсації, визнати за нею право власності на 2/3 частини будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку, житлової прибудови літ Б1-1, крильця, гаражу, огорожі з металевими воротами та комунікаціями за адресою: АДРЕСА_1, які є спільним сумісним майном, придбаним під час шлюбу.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля НОМЕР_2, 1986 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину автомобіля НОМЕР_2, 1986 року випуску.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 331, 376, 608, 1216, 1218, 1219 ЦК України, ст. 22 КЗпШС України, ст. 62, 69-71 СК України, оцінивши докази згідно із ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що спірний автомобіль як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя підлягає поділу у рівних частках між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Місцевий суд правильно послався на ст. 71 ЦК України, відповідно до якої при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України.

Що стосується визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництва житлового будинку, то судами було встановлено, що право власності на новостворений (переобладнаний) будинок за ОСОБА_3 не було зареєстровано, дане домоволодіння не введено в експлуатацію в установленому законом порядку, на нього відсутня дозвільна і проектна документація.

Таким чином, об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК), тому не можуть бути предметом поділу згідно з нормами ст. ст. 364, 367 ЦК.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року № 6-130цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, визнання права власності на автомобіль та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, визнання права власності на будівельні матеріали, стягнення грошової компенсації.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель