Справа № 466/6217/15 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/7245/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі у судовому засіданні представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 1 жовтня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2, оскаржувана особа - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецький Р.Р. про визнання незаконними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецького Р.Р. про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2015 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2015 року відмовлено за безпідставністю.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задоволити повністю. Вважає ухвалу незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначає, що стягувачем у виконавчому листі №2/466/30/14, що виданий 25.06.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова є Департамент економічної політики Львівської міської ради, а заява про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом пред'явлена і підписана в.о. начальника юридичного управління Львівської міської ради ОСОБА_5, тобто посадовою особою органу Львівської міської ради, який не є стягувачем. Крім цього, зазначає, що до заяви про відкриття виконавчого провадження не додано жодних документів в підтвердження повноважень ОСОБА_5 на пред'явлення відповідного виконавчого документа до виконання. Також, зазначає, що довіреність від 01.06.2015 року №1104-вих.-553 про повноваження представника стягувача ОСОБА_5 додана була лише у судовому засіданні.

В судові засідання, окрім представника заявника решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що особи, які беруть участь у справі належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси заявника у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги, посилаючись на ст. 19 ч.1 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3.8.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, виходив з того, що заяву про відкриття виконавчого провадження подано представником стягувача ОСОБА_5, повноваження якого підтверджено доданою довіреністю від 1.06.2015 року №1104-вих.-556, а державний виконавець при відкритті виконавчого провадження діяв згідно з посадовою інструкцією та на підставі ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що такі висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, а ухвалу суду не слід в цілому вважати законною та такою, що підлягає залишенню в силі.

Як вбачається із змісту скарги ОСОБА_2 у такій заявник, не погоджуючись із рішеннями державного виконавця, - просив визнати незаконними та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецького Р.Р. про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2015 року, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 48024619 з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м.Львова на підставі рішення ухваленого 18.05.2015 року за наслідками розгляду справи за позовом Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором.

У обґрунтування вимог скарги заявник зазначав про те, що, на його думку, такі постанови є незаконними, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження подана не уповноваженою на це особою (ОСОБА_5), та від імені особи, що не є стороною виконавчого провадження, стягувачем (Львівської міської ради) замість Департаменту економічної політики Львівської міської ради. Тому, оскільки заява подана не уповноваженою стягувачем особою у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Крім цього, у скарзі заявник вказує, також, і на те, що постанови про відкриття виконавчого провадження ним не отримано та про відкриття виконавчого провадження він довідався фактично лише після накладення арешту на його майно та після того як його адвокат ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Жодних документів від виконавчої служби до нього не надходило.

Що стосується оскаржуваної ухвали в частині відмови у задоволенні вимоги скарги про визнання не законною та скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження, то як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції на час звернення 6.07.2015 року ОСОБА_5 із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м.Львова на підставі рішення ухваленого 18.05.2015 року за наслідками розгляду справи за позовом Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором, у такого були дійсними повноваження на подання такої заяви саме в інтересах стягувача Департаменту економічної політики Львівської міської ради, що вбачається із довіреності від 1.06.2015 року №1104-вих-553. Неподання цієї довіреності разом із заявою та подання заяви на бланку Львівської міської ради не слід вважати тими істотними підставами, що могли б свідчити про незаконність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Тому, в цій частині скаргу слід вважати необґрунтованою, а мотиви суду першої інстанції такими, що ґрунтуються на законі, зокрема, і на згаданих ним нормах Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3.8.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 № 74/5.

Однак із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається,що усіх доводів скарги судом фактично не досліджено та друга постанова державного виконавця судом на предмет законності у повній мірі не перевірена та підстав відхилення доводів заявника стосовно незаконності другої постанови - не наведено.

Вказане слід вважати порушенням вимог закону, що призвело до неправильного вирішення скарги у цій частині. Скаргу ж у частині вимоги про визнання незаконною постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження слід вважати підставною.

Так, як вбачається із статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Крім цього стаття 27 цього ж Закону вказує про те, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Також, стаття 31 Закону вказує, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами. Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку. Належним чином оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку. У разі звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), пенсію, стипендію чи інші доходи боржника документи виконавчого провадження можуть бути вручені представникам адміністрації підприємства, установи та організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, у якої працює боржник, особисто державним виконавцем або уповноваженою ним особою під розписку.

Крім наведеного, згідно змісту ч.2 ст. 57 згадано вище Закону постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Окрім цього, згідно змісту п.п. 4.1.1-4.1.5, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 , - державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. При цьому до отримання відомостей про одержання боржником копії постанови для захисту прав стягувача державний виконавець може вжити заходів щодо забезпечення виконання, передбачені частиною шостою статті 24 Закону ( 606-14 ). Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону ( 606-14 ), та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення. Якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем у порядку, установленому статтею 24 Закону ( 606-14 ), накладено арешт на майно боржника, за погодженням з державним виконавцем боржник має право у строк, установлений для добровільного виконання рішення, реалізувати належне йому майно в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У цьому разі покупець майна боржника повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби в строк, установлений для добровільного виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, то державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання в межах строку, передбаченого статтею 25 Закону. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог, стягнення штрафу із засудженого строк для добровільного виконання не встановлюється. Якщо в установлений строк рішення боржником добровільно не виконано, державний виконавець за наявності іншого виконавчого провадження або зведеного виконавчого провадження щодо даного боржника виносить постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження або про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. Така постанова виноситься не пізніше наступного дня після закінчення строку для добровільного виконання. Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Зважаючи на вказані вимоги закону постанова про відкриття виконавчого провадження повинна бути надіслана державним виконавцем боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення з наданням строку для добровільного виконання рішення. Розпочинати дії з примусового виконання , зокрема, і що стосується накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження, державний виконавець вправі лише після з'ясування того, що така постанова отримана боржником та ним у наданий строк дій по добровільному виконанню рішення не вжито.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження така 17.07.2015 року постановлена державним виконавцем у зв'язку із тим, що боржником у наданий державним виконавцем строк згаданий виконавчий документ не виконано.

Однак, як вбачається із копії виконавчого провадження (а.с. 51-66), жодних даних про те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 9.07.2015 року була надіслана боржнику для добровільного виконання, більше того така надсилалась з повідомленням про вручення, а тим більше даних про те, що така була отримана боржником ні у матеріалах виконавчого провадження, ані у матеріалах справи - немає.

Зважаючи на вказане підстав вважати, що боржник у наданий державним виконавцем строк добровільно не виконав рішення суду - немає, а відповідно не було і підстав для винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2015 року, тобто вжиття дій з примусового виконання рішення суду у зв'язку із невиконанням боржником виконавчого документу у добровільному порядку у встановлений державним виконавцем строк.

Вказане, також, відповідає і змісту Постанови Верховного Суду України №6-785цс15 від 6.07.2015 року, що була прийнята в порядку глави 3 Розділу V ЦПК України.

Враховуючи вказане, оскаржувану постанову слід вважати передчасною, неправомірною та таку скасувати, чим частково задовольнити вимоги скарги ОСОБА_2, визнавши її у цій частині обґрунтованою.

Вказаним слід частково скасувати ухвалу суду першої інстанції, якою у задоволенні цієї вимоги скарги відмовлено та постановити у цій частині нову ухвалу про задоволення цієї вимоги скарги.

Вказаним слід, також, визнати частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляцій скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у виконавчому провадженні ВП №48024619 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця Старецького Р.Р. від 17.07.2015 року - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця - задовольнити частково, постанову у виконавчому провадженні ВП №48024619 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця Старецького Р.Р. від 17.07.2015 року - визнати неправомірною та скасувати.

В решті ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник