У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.М., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 144104,50 грн.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем була укладена в простій письмовій формі угода про передачу завдатку. За умовами вказаної угоди позивач взяв на себе обов'язок укласти в майбутньому з відповідачем договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_6 зобов'язався продати, а позивач ОСОБА_5, взяв на себе обов'язок купити в строк до 30 листопада 2008 року зазначену квартиру, яка належить відповідачу, за ціною у розмірі - 523 800 гривень. На підставі цієї угоди, в рахунок сплати вартості зазначеної квартири за майбутнім договором купівлі-продажу, позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі - 24250 гривень та 15 000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України на момент звернення до суду дорівнювало 119 854,5 гривень. В подальшому між позивачем та ОСОБА_6 не був укладений договір купівлі-продажу обумовленої квартири, відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути отримані від позивача грошові кошти, що в загальній сумі становить - 144 104,5 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача грошові кошти у розмірі 24 250 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року рішення районного суду скасовано в частині відмови у стягненні 119 854 грн, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача кошти у розмірі 119 854 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з направленнямсправи до місцевого суду на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, стягуючи грошову суму у розмірі 24250 грн та відмовляючи у стягненні 119854 грн, виходив з того, що грошова сума 24250 грн є авансом, а не завдатком, а факт отримання відповідачем від позивача грошової суми 15000 доларів США, що складає 119854 грн на момент звернення позивача з позовом, не знайшов свого підтвердження. У справі декілька разів за клопотаннями сторін призначалася почеркознавча експертиза з приводу належності підписів під отриманими сумами у розмірі 15 000 доларів США саме відповідачу ОСОБА_6 проте не були проведені через відсутність достатньої кількості зразків підписів ОСОБА_6 за 2008 рік.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 119854 грн з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення цих вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач отримав від позивача 21 жовтня - 10000 доларів США, а 3 листопада - 5 000 доларів США, про що свідчить його власноручний підпис на тексті угоди від 26 вересня 2008 року. Тобто факт отримання грошей у сумі 15000 доларів США ОСОБА_6 від ОСОБА_5 підтверджується письмовими доказами і не може спростовуватись поясненнями свідків.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була укладена у простій письмовій формі угода про передачу завдатку, за умовами якої позивач взяв на себе обов'язок укласти в майбутньому з відповідачем договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості у вигляді квартири під АДРЕСА_1 та належить відповідачу, за ціною у розмірі 523800 гривень в строк до 30 листопада 2008 року.

На виконання умов цієї угоди, в рахунок сплати вартості вищезазначеної квартири, позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 24 250 гривень, що останнім не заперечувалось.

Крім цього, звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що в рахунок сплати вартості квартири, також передав відповідачу 15 000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України на момент звернення до суду дорівнювало 119 854,5 гривень.

На підтвердження цих обставин, посилався на власноручний підпис відповідача про отримання коштів на тексті угоди від 26 вересня 2008 року.

Згідно висновків апеляційного суду, такий письмовий доказ не спростований відповідачем, тому підтверджує факт отримання ним коштів у розмірі 15000 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 179 ЦПК Українипредметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення коштів у розмірі 119 854,5 гривень, відповідач вказував на те, що 15000 доларів від позивача не отримував і свої підписи на тексті угоди від 26 вересня 2008 року про отримання цих коштів не ставив.

У даній справі судова почеркознавча експертиза призначалась двічі: ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 3 жовтня 2012 року.

Разом з тим, призначені експертизи проведені не були.

Розглядаючи даний спір, апеляційний суд не перевірив причин їх не проведення, а також обставин щодо ухилення сторін від подання експертам необхідних матеріалів.

За умов недостатності доказів для правильного вирішення спору та прийняття мотивованого рішення не обговорено питання щодо повторного призначення судової почеркознавчої експертизи, не роз'яснено особам, які беруть участь у справі обов'язки щодо доказування і подання доказів, наслідки не призначення відповідної експертизи, а також положення щодо належності та допустимості доказів.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Фактично судом допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Апеляційним судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова