Справа № 526/1866/15-ц
Провадження № 2/526/827/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Тищенко Л.І.

при секретарі Лопушняк Т.П.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло,

в с т а н о в и в :

до суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про втрату права на житло.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що їй на підставі свідоцтва про спадщину за законом належить житловий будинок № 35 по вул. Набережна Грунь в м. Гадяч Полтавської області. 27 січня 2007 року, її син ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_2. На прохання сина, у квітні 2007 року, вона зареєструвала у своєму будинку невістку ОСОБА_2 Через два роки відповідач забрала свої особисті речі та переїхала жити до матері. З того часу ОСОБА_2 в її будинку не проживає, що також підтверджується актами обстеження, хоча зареєстрована в ньому, платежі за користування житлом не сплачує. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.01.2013 року, шлюб між її сином ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. У добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється знятись з реєстрації за вищевказаною адресою, через це позивач вимушена сплачувати комунальні послуги в значно більших розмірах, що погіршує її матеріальний стан, а також позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд, тому вона звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 по ул.. ОСОБА_4 в м. Гадяч Полтавської області та користування вказаним будинком.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 фактично проживала в її будинку № 35 по вул. Набережна Грунь в м. Гадяч, з квітня 2006 року до початку весни 2007 року. Після одруження, разом з її сином відповідач проживала у своєї матері в м. Гадяч по вулиці Щорса. У 2013 році, син з відповідачкою розлучилися. На неодноразові пропозиції знятися з реєстрації, відповідач погоджувалася, але весь час відкладала цю дію, з різних причин, а потім після вчинення злочинів була засуджена та в даний час відбуває міру покарання в місцях позбавлення волі. У даний час вона має намір здійснити продаж свого будинку, але в звязку з тим, що відповідач зареєстрована в ньому, вона позбавлені можливості скористатися цим правом та провести відчуження будинку, тому просить задовольнити її вимоги, визнавши відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком. Окрім того, позивач просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_2, яка в даний час, відбуває покарання у Збаразькій виправній колонії № 63, що знаходиться за адресою с. Доброводи Збаразького району Тернопільської області, направила до суду клопотання, в якому просила проводити розгляд справи в її присутності.

З метою забезпечення участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, яка відбуває покарання у виправній колонії, 26.10.2015 року суд ухвалив проводити судове засідання в режимі відеоконференції.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, яке повинно було проводитися в режимі відео конференції, між судом та Збаразькою виправною колонією № 63, не зявилась. Як повідомила представник виправної колонії, засуджена ОСОБА_2 відмовилась від відеоконфекренцзвязку, з тих підстав, що бажає бути присутньою при розгляді справи в Гадяцькому районному суді.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи, що ст. 158-1 ЦПК України передбачений порядок участі сторони у судовому засіданні при розгляді цивільної справи у суді, в режимі відеоконференції, а відповідач відмовилася бути присутньою при розгляді справи, за таких умов, суд продовжив розгляд справи, за відсутності відповідача ОСОБА_2 яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи та без поважних причин відмовилася від прийняття участі при розгляді даної справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло підлягають до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями за адресою: вул. Набережна Грунь, 35, м. Гадяч Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 липня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори та зареєстрованим у реєстрі за № 2096.

У відповідності до ч. 2 ст. 156 Житлового кодексу - за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, на прохання сина ОСОБА_3, дала згоду на реєстрацію в її власному будинку ОСОБА_2, яка на той час була його дружиною.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.01.2013 року, що набрало законної сили 29.01.2013 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Анатолієвною розірвано.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 02-22/206 від 10.07.2014, в житловому будинку № 35 по вул. Набережна Грунь в м. Гадяч Полтавської області на даний час є зареєстрованою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка як підтвердила позивач у судовому засідання, в даний час знята з реєстрації. Інших зареєстрованих осіб за даною адресою не значиться.

Згідно актів обстеження від 15.10.2013 року, 06.03.2014 року та 08.07.2014 року житлових умов житла ОСОБА_1 по вул. Набережна Грунь в м. Гадяч Полтавської області значиться, що колишня невістка позивача ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з травня місяці 2007 року, належних їй речей у будинку не виявлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

Статтею 156 Житлового кодексу передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

З наведеного формулювання можна виділити принаймні такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім`ї власника житла та проживати разом з ним.

Разом з тим, частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2013 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2014 року, ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На день розгляду справи, відповідач заперечень на позовну заяву не надала, як і не подала заяви про визнання чи невизнання позову.

Європейський Суд у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Однак відповідач, рухом справи не цікавиться, та не скористалася своїм правом на подачу заперечень проти предявленого до неї позову про втрату права на житло.

Суд, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2, на даний час не є членом сімї позивача ОСОБА_1, оскільки у 2013 році розлучена з її сином, який до того ж також не проживає у спірному будинку, та не значиться у ньому зареєстрованим, не проживає без поважних причин понад один рік, не несе оплату за комунальні послуги, не сплачує інших витрат з утримання будинку та не приймає участі у спільному побуті, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом, підлягають до задоволення.

Крім того, позивач у своєму позові просила визнати відповідача такою, що втратила право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, що є тотожним поняттю «втрата права на користування житловим будинком».

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд також присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 відмовилася від стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування житловим будинком № 35 по вул. Набережна Грунь в м. Гадяч Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Л. І. Тищенко