Справа № 204/6556/15-ц
Провадження № 2/204/2716/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 134 «Кристал» про встановлення факту належності кооперативної квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2015 року Позивач звернувся з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 134 «Кристал» про встановлення факту належності кооперативної квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько ОСОБА_3, будучи членом ЖБК № 134 «Кристал» Красногвардійського району отримав квартиру АДРЕСА_1. Дану Квартиру він отримав згідно до ордеру № 104 від 26.06.1968 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих на підставі списків кооперативу «Кристал» № 134, на сім`ю, що складалася з трьох осіб матері ОСОБА_4, батька ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Вищевказана квартира складається з двох житлових кімнат площею 27,1 кв. м. Загальна площа квартири складає 44,7 кв. м. З 1968 року їхня родина була зареєстрована та мешкала у зазначеній квартирі. В подальшому в сім`ї народилися ще два сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які також проживали у зазначеній квартирі. Пайові внески за квартиру його батько повністю сплатив в 1983 році. 27 жовтня 2007 року його мати ОСОБА_4. 14 квітня 2014 року його батько ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, 15-а/80. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є сини спадкодавця ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. У встановлений законом строк після смерті батька, 11 червня 2014 року Позивач звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, зареєстрованої Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 912, згідно якої заведена спадкова справа № 360/2014. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися 11.06.2014 року до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини після смерті батька на користь Позивача. Проте на теперішній час, Позивач як єдиний спадкоємець, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадкове майно у зв`язку з тим, що за життя його батько зазначену кооперативну квартиру не зареєстрував в КП «Дніпропетровське МБТІ». Тому, 05.11.2014 року Державний нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надав Позивачу ОСОБА_7 про відмову у вчиненні нотаріальної згідно якої зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, державний нотаріус, надавши мені постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначив на необхідності звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. На підставі вищевикладеного Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - ЖБК № 154 «Сталь» в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог не заперечувала. Додатково суду повідомила, що зазначена квартира дійсно належала батьку Позивача, який був членом кооперативу. Пайові внески за квартиру батько Позивача сплатив у повному обсязі ще у липні 1981 року. Враховуючи наведене вважала за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Також від третьої особи надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких, було повідомлено про наявність ще одного сина у родині батька Позивача, а саме, що 04 квітня 1969 році народився ОСОБА_8.

Третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та дослідивши наявні докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0414718 від 09.08.1965 року, виданого домом щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, Позивач ОСОБА_1, народився 12 липня 1965 року, батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 20).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-КИ № 390141 від 01.03.1978 року, виданого відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, рідний брат Позивача - ОСОБА_6, народився 08 лютого 1978 року, батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 21).

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-КИ № 348602 від 04.03.1976 року, виданого відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, рідний брат Позивача - ОСОБА_5, народився 04 лютого 1976 року, батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 22).

Відповідно до ордеру № 104 від 26 червня 1968 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих, ОСОБА_3 отримав квартиру АДРЕСА_2 на родину, яка складається з трьох чоловік, його жінки ОСОБА_4, та сина ОСОБА_1 (а. с. 23).

Згідно довідки від 22.10.2014 року № 58.80/1 виданої ЖБК «Кристал» № 134 встановлено, що, ОСОБА_3 дійсно був членом Житлово-будівельного кооперативу «Кристал» № 134 та був зареєстрований та мешкав за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15а, кв. 80 з 27.08.1968 року по 17.04.2014 року (а. с. 8).

Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно з розясненнями наведеними у п. 5-1 ОСОБА_7 Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

За життя, ОСОБА_3, повністю виплатив пайовий внесок за квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15А, кв. 80, що підтверджується довідкою № 59.80/2 від 22.10.2014 року, виданою ЖБК «Кристал» № 134, копія якої міститься в матеріалах справи (а. с. 9). А отже, набув у встановленому законом порядку, що діяв на час придбання нерухомого майна, право власності на квартиру.

Згідно п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

Враховуючи що право власності на спадкове майно було набуто у період дії цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Батько позивача, ОСОБА_3, помер 17 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 567708, виданого 29 квітня 2014 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а. с. 24).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, що складається з квартири розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15А, кв. 80.

Згідно технічного паспорту від 17.07.2015 року виготовленого ФОП ОСОБА_9 на квартиру розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15А, кв. 80, квартира складається з 2-х житлових кімнат, загальна площа 44,7 кв.м., житлова площа 27,1 кв.м. (а.с.14-17).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Позивач по справі, ОСОБА_1, звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини № 912 від 11.06.2014 року, в якій зазначив, що 17 квітня 2014 року помер його батько, ОСОБА_3 На день його смерті залишилася спадщина, яку він приймає. Крім нього у спадкодавця є спадкоємці за законом сини померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 10).

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що рідні брати Позивача відмовилися від прийняття спадщини на його користь.

Так, згідно заяви від 11.06.20114 року за № 914, ОСОБА_6 відмовився від належної йому частини спадщини, що залишилася після смерті його батька, ОСОБА_3, на користь сина померлого ОСОБА_1 (а. с. 11).

Згідно заяви від 11.06.20114 року за № 914, ОСОБА_5 відмовився від належної йому частини спадщини, що залишилася після смерті його батька, ОСОБА_3, на користь сина померлого ОСОБА_1 (а. с. 48).

Згідно заяви від 14 листопада 2015 року, ОСОБА_8, 04.04.169 року народження, батьком якого був ОСОБА_3, який помер 17 квітня 2014 року, відмовився від належної йому частини спадщини, що залишилася після смерті його батька, ОСОБА_3 Зазначена заява зареєстрована у реєстрі за № 48 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10А, (а.с. 86).

Враховуючи наведені обставини, з урахуванням відмов ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 від прийняття належних їм частин спадщини на Користь Позивача, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3, померлого 17 квітня 2014 року, є позивач по справі, ОСОБА_1.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На виконання вимог Закону, 05 листопада 2014 року Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15-а, кв. 80, що підтверджується заявою № 1737 від 05.11.2014 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 360/2014 (а. с. 59).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

ОСОБА_7 Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 05 листопада 2015 року, виданої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно, на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15А, кв. 80 (а. с. 13).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово.

Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкував за законом право на нерухоме майно, у вигляді квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15А, кв. 80, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що останній за життя не здійснила державної реєстрації своїх прав на нього, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріал справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, б. 15А, кв. 80, що залишилася після смерті його батька.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 328, 384, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1254, 1258, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, 1297 цивільного кодексу України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 67 Законом України «Про нотаріат», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 80, 88, 197, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 134 «Кристал» про встановлення факту належності кооперативної квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на квартиру № 80, розташовану в будинку № 15-А по вулиці Суворова в місті Дніпропетровську, яка складається з двох житлових кімнат площею 27,1 кв.м., загальною площею 44,7 кв.м., що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого 14 квітня 2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез