Справа № 451/90/15 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/5983/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Бойко С.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 08 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 08 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Миколаївська сільська рада Радехівського району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначає, що відповідач не проживає у будинку ще з 2005 року. Крім того судом не дано оцінки тим доказам, що відповідач сам забрав свої речі з будинку, створив іншу сімю та проживає у іншій місцевості. Також судом не взято до уваги акту комісії Миколаївської сільської ради від 16.01.2015 року, яким встановлено, що відповідач з серпня 2011 року не проживає у вказаному будинку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, заперечення доводів апеляційної скарги відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та суті пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги (а.с.28,29), член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 є власником житлового будинку №11 по вул.Берегова в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4890548 від 29.09.2004 року, виданого ДКП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» та свідоцтвом про право власності на будинок (а.с.9, 70). Будинок загальною площею 89,6 кв.м, складається із 3-х житлових кімнат та інших приміщень.

Сторони перебували у шлюбі з 1977 року, мають трьох дітей.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 30 червня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстрований Миколаївською сільською радою, актовий запис №4 (а.с.63).

21 грудня 2010 року ОСОБА_4 оформила розірвання шлюбу із ОСОБА_5, та присвоїла собі прізвище після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21.12.2010 року (а.с.10).

12 квітня 2013 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6, про що виконавчим комітетом Озірнянської сільської ради Звенигородського району Черкаської області зроблено актовий запис за №1 (а.с.11) та тимчасово проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.98).

ОСОБА_5, колишній чоловік позивачки, проживав та був зареєстрований у будинку з 1980 року, періодично виїжджав та повертався, в даний час зареєстрований у ньому з 12.05.1998 року, що підтверджується записами із будинкової книги (а.с.64-69). У даному будинку на даний час проживає син сторін ОСОБА_7.

Як вірно встановив суд, відповідач тимчасово не проживав у спірному будинку з поважних причин, зокрема повязаних з конфліктними стосунками між сторонами, перешкодами, які йому чинились.

Так, свідок ОСОБА_7 ствердив, що в батька дійсно відсутні ключі від будинку та про своє небажання проживати разом з ним.

Факт неприязних стосунків між сторонами вбачається також із відповіді Радехівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 03.05.2011 року за №1785, адресованої ОСОБА_3 на його заяву від 29.04.2011 року, згідно якої факти викладені у заяві знайшли своє підтвердження, в порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено, однак її притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.173-2 ч.1 КУпАП та офіційно попереджено про недопустимість вчинення насильства у сім»ї та погроз фізичною розправою (а.с.75).

Дана відповідь надана суду першої інстанції та вірно прийнята до уваги.

Листи цього ж райвідділу на імя ОСОБА_4 від 03.05.2011 року, 28.02.2011 року та 21.06.2013 року про те, що й ОСОБА_3 офіційно попереджався про недопустимість вчинення насильства в сімї, що не подавались суду першої інстанції, а надані апелянтом суду апеляційної інстанції, вірних висновків суду не спростовують та свідчать про наявність конфліктних взаємостосунків між сторонами.

Що стосується довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області від 16.01.2015 року за №30 та акту обстеження проживання від 16.01.2015 року №31, то суд вірно не прийняв такі до уваги, оскільки в них не зазначені причини відсутності відповідача у будинку та відсутні дані про те, що протягом 2011 -2015 років проводились систематичні обстеження на предмет непроживання ОСОБА_3 у даному будинку.

Як ствердив відповідач він ніяким іншим житлом не забезпечений, в іншому шлюбі не перебуває, іншої сімї не створив, будинок його колишньої дружини є його єдиним місцем постійного проживання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не проживає в будинку з 2005 року жодними належними доказами не стверджені.

Проаналізувавши подані докази суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що належить його колишній дружині. Рішення суду про відмову в позові відповідає вимогам ст. 405 ЦК України. Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, дана належна оцінка поданим сторонами доказам, рішення суду ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, зокрема ч. 2 ст.405 ЦК України. Доводи апеляційної скарги його правильність по суті не спростовують, тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: