Номер провадження: 22-ц/785/9695/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П.,Сєвєрова С.Є.

При секретарі - Решетник М.С.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційні скарги Головного Управління ДКС України в Одеській області та Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області, Головного Управління ДКС України в Одеській області

-про відшкодування моральної шкоди та судових витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вищезазначеними вимогами.

Вимоги обґрунтувала тим, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено частково: визнано неправомірними дії державного виконавця Середи В.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови 27.06.2012 року про повернення виконавчого листа № 2а-7977/10/1570 та бездіяльність щодо несвоєчасного направлення зазначеної постанови позивачу; визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Середи В.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 27.06.2012 року про повернення виконавчого листа № 2а-7977/1570.

Посилаючись на те, що неправомірними діями працівника Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області вона була позбавлена реалізації свого права на своєчасне, повне виконання рішення суду від 19.11.2010 року за виконавчим листом № 2а-7977/10/1570, позбавлена можливості користуватись та розпоряджатись належними їй за рішенням суду коштами, вимушена була докладати додаткових зусиль для захисту порушеного права, звертатися додатково до суду, витрачувати кошти з своєї зарплати , час та життя для поновлення порушених прав, що спричинило їй моральну шкоду в сумі 30 000 грн., котрі просила суд стягнути з рахунку Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області шляхом їх списання з Головного Управління ДКС України в Одеській області з рахунків Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області . Одночасно просила суд на її користь стягнути і понесені транспортні витрати в сумі 85, 43 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2015 року позов ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області, Головного Управління ДКС України в Одеській області про стягнення суми відшкодування моральної шкоди та судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області, ГУ ДКС України в Одеській області на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1 500 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне Управління ДКС України в Одеській області ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на відсутність доказів протиправної їх поведінки; що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями; Відділ примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області не є належним відповідачем так як не є державним органом;недоведеність вимог щодо заподіяння моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що вони не є юридичною особою та на недоведеність заявлених вимог.

В судове засідання представник Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В своїх запереченнях ОСОБА_5 просила суд розглянути справу за її відсутності, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив з того, що позивач має право на загальних підставах, передбачених ст.1176 ч.6 ЦК України на відшкодування такої шкоди, оскільки постановою суду визнано протиправну бездіяльність посадових осіб.

Поте повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.1176 ч.6 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Судом встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено частково: визнано неправомірними дії державного виконавця Середи В.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови 27.06.2012 року про повернення виконавчого листа № 2а-7977/10/1570 та бездіяльність щодо несвоєчасного направлення зазначеної постанови позивачу; визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Середи В.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 27.06.2012 року про повернення виконавчого листа № 2а-7977/1570.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно приписів ст. 11 ч. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу"шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи

юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження,

підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому

предметом доказування у такій справі будуть факти неправомірних

дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог

виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між

неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і

заподіяння ним шкоди.

Однією з умов цивільно-правової відповідальності за заподіяну

шкоду на підставі статей 1167, 1174 ЦК України є безпосередній причинний зв'язок між моральною шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довела завдану їй шкоду, протиправністю дій відповідача, причинний зв?язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини.

За таких обставин, судова колегія погоджується з судженням районного суду, що неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця підтверджується належним доказом, а саме відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування моральної шкоди.

Проте, за приписами ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Покладаючи стягнення моральної шкоди, як на відділ примусового виконання УДВС України в Одеській області так і на ГУ ДКС України в Одеській області, районний суд припустився помилки.

Так, в матеріалах справи відсутні будь які докази протиправної поведінки Головного Управління ДКС України в Одеській області, а тому районний суд помилково поклав на них обов'язок щодо сплати на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 1500 грн.

Більше того, районний суд вийшов за межі позовних вимог, так як вимоги до Головного Управління ДКС України в Одеській області про стягнення моральної шкоди позивачем не заявлялись, а ставилось питання про стягнення з рахунку Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області шляхом їх списання з Головного Управління ДКС України в Одеській області з рахунків Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області.

Проте, відповідачем у даній справі повинен бути відповідний орган державної виконавчої служби, а саме Головне територіальне управління юстиції в Одеській області, так як до їх складу входять відділи примусового виконання рішення, котрі не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу», як самостійні органи виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі, як відповідачів у справі.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що відділ примусового виконання рішень, до якого ОСОБА_5 заявила вимоги, є структурним підрозділом Головного територіального управління юстиції в Одеській області, але не є самостійною юридичною особою, не значиться в мережі установ та організацій, що отримують фінансування з державного бюджету та з нього не можливо здійснити стягнення за судовим рішенням.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково вважав, що відділ примусового виконання рішень є юридичною особою з якої можна здійснити стягнення, що свідчить про порушення судом вимог ст.212-214 ЦПК України та не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому в силу ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах так як вони заявлені до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст.209; 309 ч.1 п.3,4; 316, 317,319 ЦПК України, судова колегія ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Головного Управління ДКС України в Одеській області та Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ в Одеській області, Головного Управління ДКС України в Одеській області про стягнення суми відшкодування моральної шкоди та судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді С.Є.Сєвєрова

А.П. Заїкін