У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними за спільні кошти, згідно з договором купівлі-продажу від 2 грудня 1999 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, придбано квартиру АДРЕСА_1. Добровільної згоди щодо поділу майна подружжя вони не дійшли, тому ОСОБА_4 просила визнати право власності на 1/2 частку зазначеної квартири за кожним.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частці за кожним на квартиру № 62 за вищевказаною адресою.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що спірна квартира набута відповідачем за час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4, тому є їх спільною сумісною власністю.

При цьому суд вірно виходив із того, що позовна давність не пропущена, оскільки такий строк обчислюється з дня, коли особа довідалася про порушене право, а саме з травня 2015 року, коли відповідач пред'явив до позивачки позов про визнання такою, що втратила право користування житлом.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта