22-ц/775/1155/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Лоленко А.В., Попової С.А.,

при секретарі Зливка І.І.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_1, на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та зазначав, що йому на праві власності належить житлове приміщення розташоване за адресою: м. Маріуполь, туп. ВолонтерівськийАДРЕСА_1. З 24 березня 2009 року у вказаному домоволодінні зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка знятися з реєстрації відмовляється. Відповідач не є членом його сім'ї, адже вони знаходяться на стадії розлучення, будь-яких договірних зобов'язань між ними не має. Посилаючись на положення статті 405 ЦК України, ч. 4 ст. 157 ЖК України, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Маріуполь, туп. ВолонтерівськийАДРЕСА_1, внаслідок відсутності її в домоволодінні понад встановлені строки.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначав, що з грудня 2014 року відповідач без поважних причин в будинку не живе, її речі в будинку відсутні, вона не є членом його сім'ї, не є власником будинку та не має законних прав жити в ньому. Суд не врахував надані ним докази та безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність за участю його представника ОСОБА_1

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2007 року, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 травня 2007 року на праві приватної власності належить жилий будинок за адресою: м. Маріуполь, туп. ВолонтерівськийАДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем з 25 грудня 2009 року по 27 серпня 2015 року, проживала у вказаному житловому будинку з березня 2009 року та зареєстрована в ньому з 24 березня 2009 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, виникли між позивачем, як власником житла, та колишнім членом його сім'ї ОСОБА_2, яка на час реєстрації та вселення в будинок була дружиною позивача і членом його сім'ї.

Згідно із статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином наведені положення закону дають підстави для висновку, що припинення сімейних відносин з позивачем власником будинку не позбавляє відповідача, як колишнього члена сім'ї власника будинку, права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що відповідач не мешкає в будинку з грудня 2014 року. Ці обставини не заперечувала і відповідач, пояснивши, що в грудні 2014 року поїхала з дитиною до матері, а коли повернулася, то позивач став чинити перешкоди в користуванні житлом, тому з лютого 2015 року вона вимушена мешкати у матері за адресою: м. Маріуполь, вул. Гайдара, будинок 54.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог, пославшись на те, що він не надав суду переконливих доказів про відсутність відповідача без поважних причин понад один рік у будинку за адресою: м. Маріуполь, туп. ВолонтерівськийАДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував надані ним докази, що з грудня 2014 року відповідач без поважних причин в будинку не живе, її речі в будинку відсутні, вона не є членом його сім'ї, не є власником будинку та не має законних прав жити в ньому, судова колегія визнає необґрунтованими та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки на час звернення позивача до суду з позовом 1 вересня 2015 року не сплинув річний строк відсутності відповідача в спірному будинку, передбачений ст. 405 ЦК України.

Посилання апелянта на положення ст.ст. 71,72 ЖК України є безпідставними, оскільки ці норми закону регулюють порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону.

Наведені в апеляційній скарзі позивача доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення судова колегія апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: А.В. Лоленко

ОСОБА_6