АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду у цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Слободянюк С.В.,

суддів: Корчевного Г.В., Українець Л.Д.,

при секретарі: Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі БАНК), в якому просив суд: визнати договір поруки № 71-08-П/ЗЗ від 11 липня 2008р., укладений між сторонами припиненим з 29 серпня 2008 р. (далі по тексту - договір поруки).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 липня 2008р. між БАНКом і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 71-08-И/ЗЗ (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого остання отримала кредитні ресурси в сумі 247000,0 дол. США, з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,0 % річних. В подальшому, між позичальником та кредитором було укладено додаткові угоди № 1-3, а саме 29 серпня 2008 р., 25 листопада 2009 р., 07 червня 2010 р. до кредитного договору.

На забезпечення зобов*язань за кредитним договором, 11 липня 2008 року між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

На думку сторони позивача, внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору, мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, підписанням додаткової угоди 25 листопада 2009 року позичальник взяв зобов*язання внесення ануїтетних платежів у подвійному розмірі; додаткової угодою від 07 червня 2010 року змінено порядок виконання зобов*язання за кредитом у вигляді зміщення термінів щомісячного ануїтетного платежу

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, представник до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Мухоїд Г.В. скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги за таких обставин.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 липня 2008 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №71-08-И/33, відповідно до п. 2.1. цього кредитного договору відповідач надав останній кредит у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 247000,0 дол. США із сплатою відсотків у розмірі 16,0 % річних за користування кредитними коштами, строк повернення кредитних ресурсів - 10 липня 2028 року (т.1 а.с.8-14).

11 липня 2008 року на забезпечення виконання кредитного договору №71-08-И/33 від 11 липня укладеного між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 71-08-П/33 (Т.1, а.с.87,88).

Згідно п. 2.2. вказаного договору іпотеки, поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

29 серпня 2008р., 25 листопада 2009р., 07 червня 2010р. між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладені додаткові угоди №№ 1-3 до кредитного договору (т.1 а.с.80,83-86 ).

Згідно з п. 4.4., п. 5.1. договору поруки, внесення змін та доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем. Поруки припиняється із припиненням зобов'язань, що забезпечуються нею, або якщо банк протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності з ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За положенням ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі змін зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов*язання без згодити поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення обсягу відповідальності внаслідок зніми основного зобовя*зання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміну процентної ставки в бік збільшення, тощо.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від ЗО березня 2012 р., відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Позивач зазначав, що внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності позивача, як поручителя, на обґрунтування чого позивач клопотав перед судом про призначення по справі судово-економічної експертизи.

Судом першої інстанції призначались судово-економічні експертизи.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення повторної судово-економічної експертизи № 1003 від 17 листопада 2014р. Київської незалежної судово-експертної установи, збільшення суми сплати за кредитним договором, у зв'язку з підписанням до нього додаткових угод № 1 від 29 серпня 2008р., № 2 від 25 листопада 2009р., № 3 від 07 червня 2010р., за якими позивач є поручителем, за результатами дослідження не підтверджується (т.1, а.с.175-192).

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом критично оцінюється висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 0763 від 25 лютого 2014р. (а.с.106-112) Київської незалежної судово-експертної установи, оскільки зазначений висновок суперечить матеріалам справи, дослідження заборгованості проведене експертом містить грубі арифметичні помилки, та не відповідає графікам погашень в укладених між відповідачем та третьою особою додаткових угод №№ 1-3 до кредитного договору, а з урахуванням результатів дослідження наведених у висновку експерта за результатами проведення повторної судово-економічної експертизи № 1003 від 17 листопада 2014р. Київської незалежної судово-експертної установи не вбачається збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя за кредитним договором, внаслідок укладення між відповідачем та третьою особою додаткових угод № 1 від 29 серпня 2008р., № 2 від 25 листопада 2009р., № 3 від 07 червня 2010р. до кредитного договору. До того ж, вищезазначений висновок експерта за результатами проведення повторної судово-економічної експертизи не суперечить матеріалам справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що внаслідок укладання позичальника з БАНКом додаткових угод до кредитного договору збільшено відповідальність поручителя не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки розмір платежів не змінний, загальний розмір зобов*язання за кредитним договором не змінний.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, доводи скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: