Справа № 234/9593/15-ц
Провадження № 2/234/4417/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Юрєвої К.С.,

з участю секретаря судового засідання Романенко К.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про вселення, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 р. до суду звернулась позивач із позовною заявою до відповідачів про вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебуває у шлюбі з 19.11.2005 р. Від шлюбу у них двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, вона за згодою чоловіка та його матері ОСОБА_3, як власників цієї квартири, вселилась у квартиру АДРЕСА_1 як член сімї та була зареєстрована у цій квартирі. Після народження сина ОСОБА_8, він був там зареєстрований та став там мешкати. У березні 2014 р. у звязку із постійними конфліктами вона забрала сина та тимчасово виїхала до своєї матері у Словянській район. 12.04.2015 р. вона народила дочку та звернулась до відповідачів з проханням зареєструвати дитину у зазначеній квартирі, але їй відмовили. 02.06.2015 р. вона приїхала до квартири, але вхідні двері тим ключем, що у неї був, вона відкрити не змогла. У квартирі знаходяться її особисті речі та речі сина. Вважає, що вона як член сімї відповідачів, має право на мешкання у спірній квартирі, а неповнолітні діти повинні мешкати і бути зареєстрованими за місцем мешкання та реєстрації батьків. Просила позовні вимоги задовольнити, вселити її та двох неповнолітніх дітей, зобовязати відповідачів передати ключі від вхідної двері квартири.

06.08.2015 р. відповідачами за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_2. 19.11.2005 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, та після цього вони почали мешкати у зазначеній квартирі. В березні 2014 р. ОСОБА_5 добровільно переїхала мешкати у інше приміщення, до теперішнього часу вона в квартирі не мешкає, її особистих речей у квартирі немає. Відповідно до ст. 107 ЖК України, у разі якщо член сімї наймача житлового приміщення вибув з приміщення в інше місце проживання, то він втрачає право користування даним житловим приміщенням з моменту вибуття. Статтею 405 ЦК України встановлено, член сімї власника житла втрачає право користування даним житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Відповідач ОСОБА_5 не бере участь в утриманні квартири і оплаті комунальних послуг. Своїми діями вона перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження цією квартирою. Просили зустрічні позовні вимоги задовольнити.

У судовому засідання представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначила, що у позовній заяві була допущена технічна помилка, що позивач поїхала у березні 2014 р., вона поїхала 17.03.2015 р., оскільки була направлена на лікування у звязку із тяжкою вагітністю. До цього часу вона постійно мешкала у квартирі АДРЕСА_2. Після пологів не змогла повернутись у квартирі, оскільки на дверях був змінений замок.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 за первісним позовом позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що сварки почались з першого дня шлюбу, ОСОБА_5 постійно виганяла ОСОБА_2 з квартири. Позивач виїхала з квартири ще у лютому 2014 р., тоді ж вивезла і свої речі. Заперечує проти вселення онуків у квартиру. Просила відмовити у задоволенні первісного позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 за первісним позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначив, що ? часткою квартири володіє відповідач ОСОБА_3, яка згоди на мешкання позивача у квартирі не дає. Просив відмовити у задоволенні первісного позову.

Відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначив, що позивач особисті речі та речі дитини забрала у січні 2015 р. Заперечує проти вселення дітей до квартири. Замок від дверей не мінявся. Просив відмовити у задоволенні первісного позову.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за зустрічним позовом позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 за зустрічним позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає більше року, а саме з березня 2014 р. Просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що у позовній заяві була допущена технічна помилка, ОСОБА_5 виїхала з квартири 17.03.2015 р., оскільки була вагітна та потребувала стаціонарного лікування. Позивачі чинили їй перешкоди у користуванні квартирою, коли вона повернулась до квартири, там був змінений замок. Просила у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 є її дочкою. У березні 2015 р. дочка поїхала із квартири, оскільки у неї були проблеми із вагітністю. Після пологів дочка поїхала до квартири, але не змогла відкрити двері, оскільки вони були закриті на два замки, а у неї були ключі тільки від одного замка. У квартирі залишились меблі, речі дочки та онука ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 поїхала за два тижні до пологів з м. Краматорська, оскільки з чоловіком та його родиною були постійні скандали, а у неї була важка вагітність та вона потребувала стаціонарного лікування, після вагітності ОСОБА_5 поїхала жити до своєї матері. Вона особисто бачила, що ОСОБА_5 після пологів приїжджала у квартиру, але двері не змогла відкрити, оскільки вона була закрита на інший замок, від якого у неї немає ключів.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що у січні 2015 р. ОСОБА_5 прийняла рішення про виїзд з м. Краматорська. З січня 2015 р. вона не мешкає квартирі. Ключі у неї були.

Заслухавши сторін, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Як видно, позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 19.11.2005 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 031408, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. (а.с. 5)

Від цього шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 118695, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області 30.03.2007 р., та свідоцтвом про народження серії І-НО № 683826, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 6)

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22.03.2001 р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності у рівних частках належить відповідачам за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8)

У довідці з місця мешкання про склад сімї та реєстрації від 02.06.2015 р., виданій КП «Служба єдиного замовника» зазначено, що ОСОБА_5 постійно мешкає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 13.03.2007 р., а з 30.07.2007 р. у ній зареєстрований неповнолітній ОСОБА_6. (а.с. 7)

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачем ОСОБА_5 був дотриманий порядок вселення у спірну квартиру, що не оспорювалось сторонами, та позивач була зареєстрована з 13.03.2007 р.; спірна квартира була постійним місцем мешкання позивача та її неповнолітньої дитини, і тільки 17.03.2015 р. позивач поїхала до своєї матері, оскільки у неї з чоловіком постійно виникали конфлікті ситуації, а вона була вагітна на останніх місяцях та потребувала стаціонарного лікування. Зазначення у позовній заяві позивачем, що вона в березні 2014 р. поїхала із спірної квартири, суд визнає технічною помилкою, як стверджувалось представником позивача, оскільки це підтверджується і поясненнями представника позивача, яка складала позовну заяву, та поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, який пояснив, що ОСОБА_5 з січня 2015 р. не мешкає у квартирі.

Після пологів позивач приїжджала до квартири, але не змогла відкрити вхідні двері, оскільки ключів від другого замка вхідної двері у неї не було, на її прохання до відповідачів пустити її до квартири з двома малолітніми дітьми, їй було відмовлено, що підтверджують свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Крім того, відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_5 про вселення її та неповнолітніх дітей у спірну квартиру.

Що стосується позовної вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_5 про зобовязання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передати ключі від вхідної двері квартири АДРЕСА_3, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зобовязання передати ключі не є способом захисту цивільного права та інтересу, а є одним із способів виконання рішення суду про вселення, який обирається державним виконавцем, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги за первісним позовом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

З матеріалів справи та досліджених судом доказів видно, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 17.03.2015 р. поїхала до своєї матері у Словянський район, оскільки у неї з чоловіком постійно виникали конфлікті ситуації, а вона була вагітна на останніх місяцях та потребувала стаціонарного лікування. 12.04.2015 р. вона народила доньку, та після пологів приїхала до квартири, але не змогла відкрити вхідні двері, оскільки ключів від другого замка вхідної двері у неї не було, на її прохання до відповідачів пустити її до квартири з двома малолітніми дітьми, їй було відмовлено, що підтверджують свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 Тобто позивачі за зустрічним позовом чинили відповідачу ОСОБА_5 перешкоди у користуванні спірною квартирою. Суд не бере до уваги пояснення позивачів за зустрічним позовом, що відповідач ОСОБА_5 не мешкає у квартирі з початку 2014 р., оскільки вони спростовуються поясненнями представника позивача, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, останній є чоловіком позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 та пояснив, що у січні 2015 р. ОСОБА_5 прийняла рішення про виїзд з м. Краматорська, з січня 2015 р. вона не мешкає у квартирі.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачі за зустрічним позовом чинили перешкоди відповідачу у користуванні квартирою № 5 буд. 19 по вул. Бикова у м. Краматорську Донецької області, та не підтвердилась відсутність ОСОБА_5 у квартирі понад один рік, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 11,60,212,213,214,215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 16, 29, 311, 450 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про вселення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про зобовязання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передати ключі від вхідної двері квартири АДРЕСА_3 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області ОСОБА_13