Справа № 610/3249/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Феленка Ю.А.,

секретаря Петрової І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Первомайськвугілля» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги при виході на пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ДП «Первомайськвугілля» компенсації за невикористану відпустку в сумі 13129,09 грн та одноразової допомоги при виході на пенсію в сумі 22895,14 грн.

Мотивуючи свої вимоги зазначила, що з 28.04.1990 року по 19.11.2014 року вона працювала на підприємстві ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля», яке знаходиться по вул. Херсонській, 11 в с. Ломуватка м. Брянка Луганської області. Після звільнення їй була нарахована заробітна плата у розмірі 41787,03 грн., з яких заробітна плата за жовтень і листопад 2014 року 5762,80 грн., яка була стягнута рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.09.2015 року, компенсація за невикористану відпустку 13129,09 грн. та одноразова допомога при виході на пенсію 22895,14 грн., які їй не були виплачені. Зазначила, що має право на отримання вказаних виплат, оскільки має 89,4 дні невикористаної відпустки, а з підприємства звільнилась у звязку з виходом на пенсію. Одноразова допомога при виході на пенсію передбачена п. 16 Колективного договору ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля» на 2010 2012 р.р.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали зазначивши, що позовна вимога про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію не підлягає задоволенню так як ОСОБА_1 була звільнена з підприємства 19.11.2014 року за власним бажанням, а відповідно до галузевих правових норм, якими визначається право на отримання одноразової допомоги працівниками вугільної промисловості вказана допомога призначається працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні. Так як ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням, право на пенсію у неї виникло 26.11.2014 року, тож і права на отримання одноразової допомоги при виході на пенсію у неї відсутнє. Крім того вказали, що комісія по трудовим спорам взагалі не мала права приймати таке рішення, тому що вона розглядає спори лише працівників підприємства, а позивач на той час працівником вже не була.

З приводу вимоги щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку представники відповідача зазначили, що позивач має право на її отримання, однак наразі встановити точний її розмір неможливо, тому що все майно та документи підприємства ВП ш. «Ломоватська» було втрачено разом із печаткою у звязку із окупацією. Так, не можливо підтвердити належними та допустимими доказами точну кількість днів невикористаної відпустки, розмір середнього заробітку позивача, а відтак і розмір самої компенсації.

Також представники відповідача зазначили, що надані позивачем довідки та копії документів про заробітну плату, наказ (розпорядження) про припинення трудового договору та розрахунки були видані після припинення діяльності підрозділу, підписані або завірені особами, які не мали на це повноважень, ДП «Первомайськвугілля» на вказані посади не призначались, а відтак вказані документи мають сумнівне походження. Наказом ДП «Первомайськвугілля» № 16 від 28.11.2015 року виробнича та фінансово господарська діяльність «ш. Ломоватська» була припинена та на даний час не відновлювалась у звязку з тим, що вона знаходиться на тимчасово окупованій території, під контролем так званої «ЛНР», а з приводу захоплення майна шахти була подана заява до Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області, та наразі ведеться досудове розслідування.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст. 116 Кодексу законів про працю України).

З частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору.

Згідно ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Частиною 11 статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачена обовязкова реєстрація галузевих (міжгалузевих) і територіальних (обласних та республіканських) угод в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективних договорів і територіальних угод іншого рівня місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з подальшими змінами та доповненнями, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам, спеціалістам закладів освіти, які до звільнення пропрацювали не менше 10 місяців, грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток виплачується з розрахунку повної тривалості останніх. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.04.1990 року по 19.11.2014 року працювала на відокремленому підрозділі шахта «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля».

На підставі наказу № 162к від 19.11.2014 року її було звільнено з посади начальника розрахункового сектора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 47-51), а також були встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.07.2015 року по справі № 610/1197/15-ц (а.с. 7-15).

Після звільнення ОСОБА_1 стала на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі та з 26.11.2014 року почала отримувати пенсію за віком, що підтверджується довідкою УПФ України в Балаклійському районі № 11753/06-01 від 21.10.2015 року (а.с. 45).

Вищевказаним рішенням суду також було встановлено, що наказом ДП «Первомайськвугілля» від 28.11.2014 року № 16 виробничу та фінансово-господарську діяльність ВП ш. «Ломоватська», що знаходиться в зоні здійснення антитерористичної операції, припинено з 28 листопада 2014 року.

Згідно повідомлення старшого слідчого СВ Лисичанського МВ ГУ МВС України в Луганській області майора міліції ОСОБА_4 про початок досудового розслідування від 15.10.2015 року (а.с. 82), за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами і іншим майном, належним ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля» розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002275. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 289 ч. 2 КК України.

З повідомлення старшого слідчого Лисичанського відділу поліції ГУ НП України в Луганській області майора поліції ОСОБА_5 про початок досудового розслідування від 13.11.2015 року (а.с. 86, 87) вбачається, що за фактом викрадення печаток та штампів ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля» розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002487. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 357 ч. 1 КК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем були надані наступні докази: копія наказу (розпорядження) про припинення трудового договору з ОСОБА_1 від 19.11.2014 року (а.с. 18, 19), копія особового рахунку працівника ОСОБА_1 щодо даних про використані відпустки (а.с. 20), довідка № 7 від 30.03.2015 року (а.с. 25), довідка № 105 від 10.08.2015 року (а.с. 26) та копія колективного договору ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля» на 2010-2012 р.р.

Як пояснили представники відповідача, вищевказані довідки № 7 та № 105 видані вже після припинення виробничої та фінансово-господарської діяльності ВП ш. «Ломоватська», підписані не директором ОСОБА_6, а іншою особою, а відтак їх достовірність є сумнівною. Крім того, всі копії документів завірені в.о. головного бухгалтера ОСОБА_7, проте ДП «Первомайськвугілля» ОСОБА_7 на цю посаду не призначало та повноважень на видання довідок або завірення документів не надавало.

Позивач підтвердила, що замість директора ВП ш. «Ломоватська» ОСОБА_6, зазначені довідки підписувала ОСОБА_8, яка займала посаду головного економіста. Разом з тим, позивач не підтвердила належними та допустимими доказами повноваження як ОСОБА_8 так і ОСОБА_7 на підписання документів та завірення будь-яких копій.

Відповідно до п.п. 5.3, 5.4 Положення про ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля», керівник підрозділу призначається та звільняється керівником Підприємства згідно з трудовим законодавством і Статутом Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління. Головний інженер, заступник директора з виробництва, головний бухгалтер Підрозділу призначаються на посаду і звільняються з посади керівником Підрозділу за погодженням з Підприємством в порядку встановленому чинним законодавством.

За таких обставин, враховуючи, що довідка № 7 від 30.03.2015 року та довідка № 105 від 10.08.2015 року видані після припинення виробничої та фінансово-господарської діяльності ВП ш. «Ломоватська» особами повноваження яких підтверджено не було, суд приходить до висновку, що вони є недопустимими доказами, а відтак не можуть бути враховані при ухвалені рішення.

Недопустимими суд визнає також і копію наказу (розпорядження) про припинення трудового договору з ОСОБА_1 від 19.11.2014 року, копію особового рахунку працівника ОСОБА_1 щодо даних про використані відпустки та копію колективного договору ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля» на 2010-2012 р.р., оскільки суду не надано оригінали вказаних документів для підтвердження достовірності їх копій. Самі копії завірені особою повноваження якої на вчинення цих дій підтверджено не було. Крім того, доказів, що колективний договір ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля» на 2010-2012 р.р. був зареєстрований в установленому порядку місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування та його дія була пролонгована на 2014 рік, суду надано не було. Також суд вважає за необхідне зазначити, що на копії наказу (розпорядження) про припинення трудового договору з ОСОБА_1 від 19.11.2014 року та копії особового рахунку працівника ОСОБА_1 маються виправлення та дописки, які також ставлять під сумнів достовірність даних, які містяться у вказаних документах.

Представники відповідача не змогли ні підтвердити, ні спростувати жодного доказу наданого позивачем посилаючись та те, що все майно та документація ДП «Первомайськвугілля» залишились на окупованій території.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року, як Первомайськ Луганської області так і Ломуватка Луганської області визнані тимчасово окупованими територіями.

Таким чином, з доказів, що містяться в матеріалах справи, неможливо встановити за який період нарахована позивачу компенсація за невикористані дні відпустки, кількість невикористаних днів щорічної відпустки та правильність розрахунку.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б наявність правових підстав для нарахування та виплати їй одноразової допомоги при виході на пенсію, а також розмір нарахованої суми одноразової допомоги.

У зв'язку з відсутністю доступу до фінансово-економічних документів ВП ш. «Ломоватська» ДП «Первомайськвугілля», що підтверджується наданою ними довідкою № 01-4-1-421 від 16.11.2015 року (а.с. 92), перевірити правильність розрахунку компенсації та одноразової допомоги не є можливим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю.

Наявність даного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію не перешкоджає повторному зверненню позивача з аналогічними позовними вимогами у разі надання належних та допустимих доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 83, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст.ст. 10, 11, 59-61, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Первомайськвугілля» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги при виході на пенсію відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ