УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, у якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради №1105/3174 від 24 грудня 2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1»; визнати недійсним, виданий ОСОБА_3, державний акт на право власності на земельну ділянку; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради вищевказаної земельної ділянки.

Свої вимоги заступник прокурора м. Києва мотивував тим, що відповідно до земельно-кадастрової інформації спірна земельна ділянка відносилась до земель рекреаційного призначення, а тому указані дії Київської міської ради не відповідають вимогам ч. 2 ст. 52 ЗК України, згідно з якою забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкодити використанню цих земель за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порушення вимог ст. ст.118, 186-1 ЗК України не погоджено природоохоронним органом згідно з ст.16 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», не була проведена обов'язкова державна експертиза

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року №1105/3174 «Про передачу громадянину ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт, виданий ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, зареєстрований 6 травня 2010 року головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради за №04-7-02522.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки площею 0,10 га у АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутнє рішення про віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення згідно з ч.1 ст.20 ЗК України, наявність висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради є достатнім для погодження проекту відведення земельної ділянки й не потребує подальшого його погодження, оскільки відповідно до Положення про Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 червня 2009 року № 632/1688 (яке було чинним на момент погодження проекту відведення) до повноважень Головного управління віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок. Крім того, нормою закону не визначений інший спеціально уповноважений природоохоронний орган, до повноважень якого віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка згідно з земельно-кадастровою інформацією відносилася до категорії земель рекреаційного призначення, після передачі її ОСОБА_3 категорія її змінилася на категорію землі житлової та громадської забудови без відповідного рішення Київської міської ради.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1» передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 за рахунок міських земель.

Також на ім'я ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 6 травня 2010 року (дублікат виданий 6 жовтня 2011 року НОМЕР_3) Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Судом установлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Архиповою П.І. 16 травня 2013 року посвідчений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, розміром 0,10 га, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який є третьою особою у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з п. п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч. 3 цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений у ст. 118 ЗК України, згідно з ч. 1 якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина 6 ст. 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Згідно з ст. 50 Закону України «Про землеустрій», у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України).

В матеріалах справи відсутнє рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень про віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційної категорії.

Із матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 погоджено із Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київською міською санепідемстанцією, Головним управлінням навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради, Головним управлінням охорони культурної спадщини, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надало висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права забудови до погодження та затвердження містобудівної документації у встановленому законодавством порядку. У висновку зазначено, що вказана територія земельної ділянки відповідно до Генерального плану м. Києва за функціональним призначенням належить до території житлової та громадської забудови.

Крім того, про належність спірної земельної ділянки до території житлової та громадської забудови йдеться також у висновку Київської міської санепідемстанції від 26 листопада 2009 року № 1977 щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3

Із пояснювальної записки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 убачається, що запроектована до відведення земельна ділянка площею 0,10 га входить до складу земель, наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 14 березня 1991 року № 72-р (а. с. 17).

Однак відповідно до вимог ст. ст. 25−26 ЗК України від 1990 року земельна ділянка не виділялася в натурі, тому право користування в Управління внутрішніх справ Київської області не виникло.

Таким чином, висновок апеляційного суду про віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення не підтверджений належними доказами.

Відповідно до Положення про Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 червня 2009 року № 632/1688 (що було чинним на момент погодження проекту відведення) до повноважень Головного управління віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок, що зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-164цс14.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради спірної земельної ділянки за на підставі ст. 392 ЦК України.

Проте такий висновок суперечить роз»ясненням, наданим в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14.

Апеляційний суд також не звернув увагу, що власник спірної земельної ділянки, яка згідно з рішенням суду підлягає поверненню в розпорядження Київської міської ради, є третьою особою у справі, не висловив свою думку з приводу заяви представника Київської міської ради та представника третьої особи ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року скасувати і залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко