РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Кремінна

Справа № 414/1021/15-ц

Провадження № 2/414/397/2015

Кремінський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Харченко Г.А.,

при секретарі Давіян С.Р.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кремінна справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Кремінського районного суду з позовом до відповідача, в якому вказав, що з 2004 року по 15 травня 2015 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 3 листопада 2006 року його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали йому гроші для купівлі будинку в сумі 26316 грн. 10 травня 2007 року позивач придбав житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями згідно рішення Кремінського районного суду Луганської області. Протягом всього часу за кошти батьків позивача здійснювався ремонт вищевказаного будинку, будівель та споруд. Позивач вказує, що за період спільного життя вони нажили 12 жалюзі на суму 1950 грн., дитячий диван( зроблений під ведмедя), вартістю 2500 грн., на всі вікна тюль та штори на суму 2000 грн., електро-швейну машинку імпортну за 2000 грн.; друга швейна машинка в неробочому стані, вартістю 500 грн., оверлок, вартістю 1500 грн., 10 кв.м. ковроліну, вартістю 1500 грн., телевізор «Самсунг», діагоналлю 42 дюйми, підключення до Інтернету, вартістю 10600 грн., тюнер до супутникової антени «Євросіть», вартістю 600 грн., укріплення для телевізора настінне, вартістю 700 грн., стабілізатор напруги вартістю 500 грн., цифрова відеокамера «Соні», вартістю 1000 грн., цифровий фотоапарат «Олімпус», вартістю 1500 грн., паласи, розміром 3х4, червоно-зелено-жовтого кольору та розміром 1.5 х2 м. коричнево-пісочного кольору вартістю 1000 грн. та 500 грн. відповідно, кухонний куточок з одного столу, двох пуфиків, двох лавок за 700 грн., пральну машину «Індезіт», вартістю 6000 грн., електром'ясорубку «БОШ», вартістю 1800 грн., кухонний комбайн «Мулінекс», вартістю 700 грн., фритюрницю «Філіпс», вартістю 800 грн., двокамерний холодильник «ЛДЖІ» сіро стального кольору, вартістю 8000 грн., комп'ютерний стіл, вартістю 1200 грн., офісне крісло бордового кольору, вартістю 700 грн., кадку для білизни на шість відділень за 1200 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» за 700 грн., масажер для ніг електроводяний «Скарлет», вартістю 500 грн., масляний електронагрівач на сім секцій білого кольору, вартістю 1000 грн., все майно позивач оцінює в 42650 грн. Позивач вказує, що вказане майно відповідачем з 13 на 14 квітня 2015 року було вивезено за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Тітова 12/19. Крім речей відповідач забрала всі документи на побутову техніку, технічний паспорт на будинок, домову книжку. Відповідач розподілити майно в добровільному порядку не бажає. А тому позивач звертається до суду та просить виділити все вище перераховане майно відповідачеві, а на його користь стягнути вартість 1 / 2 частини майна у розмірі 21325 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн., зобов'язати відповідача повернути технічний паспорт на будинок та домову книгу на будинок, а також документи на придбану техніку, стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Відповідач в суді проти позову заперечував та вказав, що доказів на підтвердження купівлі вказаного майна за час шлюбу позивачем не надано, а тому просить відмовити у позові.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне у позові відмовити за необґрунтованості на підставі наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в шлюбі, який розірвано, про що складено актовий запис від 15 травня 2015 року (а.с. 9). За період шлюбу сторони придбали житловий будинок за адресою Луганська область, м. Кремінна, пров. Совєтський, 11 (а.с. 10-11). В вищевказаному будинку проводилися ремонтні роботи, що підтверджується розписками (а.с. 12,13). 10 червня 2013 року позивачем було придбано товар «Матролюкс» комплект «Прості рішення», «Гербор», система «Ніколь», тумба DTВ (а.с. 14). В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки ОСОБА_7 придбала будівельні матеріали та вікна (а.с.16).

Як вбачається зі свідчень ОСОБА_8, він дійсно перевозив за проханням відповідача речі з будинку за адресою Луганська область, м. Кремінна, пров. Совєтський, 11 до будинку № 15 по вул. Тітова вищевказаного міста. Які саме речі там були він не знає, але памятає що був диван та коробки, а також вузли.

Зі свідчень ОСОБА_9 видно, що він не бачив як вивозили майно та і не бачив хто. Йому зателефонував позивач та вказав що це здійснила його колишня дружина. Він бував у сімї ОСОБА_7 та бачив там майно, а саме шафу, вішалку, холодильник, кухонний куточок, телефон радіо, ліжко, швейний стіл, диван, тумбу для ТВ, покриття на долівці, офісне крісло чорного кольору, мікрохвильову, комп'ютерний стіл а інше. Коли це майно придбалося, його марок та моделей він не памятає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що проїздив біля будинку за адресою Луганська область, м. Кремінна, пров. Совєтський, 11, де мешкала сімя ОСОБА_7 та бачив як біля нього стояв жовтий мікроавтобус, в який завантажували речі. Хто саме там був він сказати не може, позивача там не було.

Зі свідчень ОСОБА_7 позивач та відповідач проживали за її та чоловіка рахунок, вони постійно підтримували їх коштами, купували майно. Ремонт будинку проводився за їх рахунок. Вона особисто не бачила хто вивозив майно, але син позивач - їй повідомляв телефоном, що майно вивезла колишня дружина відповідач. Марок та моделей придбаних нею сімї ОСОБА_7 товарів вона не памятає.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦП України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові, оскільки позивачем вимоги ст. 60 ЦПК України щодо надання доказів на підтвердження придбання майна, яке заявлено в позові, суду не надано. В обґрунтування позову покладено розписки на ремонтні роботи та договори купівлі-продажу майна, яке не є предметом розгляду. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, оцінює надані докази як неналежні, оскільки вони взагалі не підтверджують факт купівлі вказаного майна за період шлюбу сторонами та факту вивезення саме такого майна з місця мешкання сторін. На підставі свідчень ОСОБА_8 суд приходить до висновку про існування факту вивезення ОСОБА_3 майна за адресою Луганська область, м. Кремінна, пров. Совєтський, 11, але жоден зі свідків не бачив яке саме майно вивезено, окрім дивану. Факт вивезення такого майна ще не свідчить про придбання його подружжям або кимось з членів сімї за період шлюбу. Доказів на придбання майна подружжям або кимось з його членів, яке заявлено в позові, позивачем суду не надано, більш того майно не конкретизоване, без індивідуалізуючих ознак, марки товарів вказані українською мовою, а не мовою оригіналу, без зазначення моделі товару, а тому виділити це майно з загалу не вбачається можливим. Моральна шкода позивачем також нічим не обґрунтована та вона не випливає з розподілу спадкового майна. Факт вивезення відповідачем технічного паспорту та домової книги також позбавлений доказів.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації допускається лише за його згодою та за умови внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За обставин, коли відповідач заперечує проти позову на підставі відсутності такого спільно нажитого майна або підтвердження факту його купівлі та відсутність грошової компенсації на рахунку суду, не має підстав для поділу таким чином.

З огляду на викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо розподілу спадкового майна, в які позивач включив стягнення компенсації за 1 / 2 частину майна у розмірі 21325 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а також зобов'язання повернути технічний паспорт та домову книгу на будинок взагалі позбавлені доказової бази та не підлягають задоволенню.

Судових витрат відповідачем у справі не заявлено.

На підставі вище викладеного, ст. ст. 57, 60, 69-71 СК України та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, ч. 4 ст. 130; 212-215, ч.1 ст. 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя відмовити через їх необґрунтованість.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги через Кремінський районний суд.

Суддя Г.А. Харченко