У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рутеніум», ОСОБА_7 про відшкодування шкоди; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рутеніум» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору зберігання недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Рутеніум», ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 травня 2014 року між ним та ТОВ «Рутеніум» укладено договір № 7А відповідального зберігання 7 залізничних цистерн, вартістю 455 тис. грн, за умовами якого останнє прийняло майно на зберігання через свого представника - ОСОБА_7, строком до 30 червня 2014 року. На підтвердження приймання майна, 28 травня 2014 року між ним та ТОВ «Рутеніум» було складено акт приймання-передачі спірного майна.

Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору ТОВ «Рутеніум» передане майно не повернуло, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди, яка відповідає вартості вказаного майна.

У грудні 2014 року ТОВ «Рутеніум» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору зберігання недійсним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалось на те, що 01 квітня 2014 року між ТОВ «Карпатнафтохім» (продавець) та ТОВ «Рутеніум» (покупець) укладено договір купівлі-продажу залізничних цистерн № А201402957, за змістом якого продавець зобов'язався передати у власність покупця 10 залізничних цистерн (відповідно до додатку № 1 до цього договору) після сплати їх вартості покупцем. 28 травня 2014 року ТОВ «Рутеніум» оплатило ТОВ «Карпатнафтохім» вартість спірних залізничних цистерн згідно рахунку № 8 від 16 квітня 2014 року платіжним дорученням № 7 від 28 травня 2014 року. Також, 02 червня 2014 року ТОВ «Карпатнафтохім» передало, а ТОВ «Рутеніум» прийняло залізничні цистерни відповідних моделей із указаними реєстраційними номерам, про що було складено акт приймання-передачі від 17 червня 2014 року.

Позивач за зустрічним позовом вказував також на те, що предметом договору № 7А відповідального зберігання, на підставі якого ОСОБА_6 звернувся до суду із первісним позовом є 7 цистерн, які одночасно є предметом договору купівлі-продажу від 01 квітня 2014 року, що укладено між ТОВ «Карпатнафтохім» та ТОВ «Рутеніум». При цьому, ОСОБА_6 як фізична особа не може мати у власності спірне майно, а тому ТОВ «Рутеніум» просило суд визнати недійсним договір № 7А відповідального зберігання, укладений між ним та ОСОБА_6, як такий, що має ознаки фіктивного правочину відповідно до ст. 234 ЦК України.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2015 року, у позові ОСОБА_6 до ТОВ «Рутеніум», ОСОБА_7 про відшкодування шкоди відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «Рутеніум» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору зберігання недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір № 7А відповідального зберігання від 28 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_6 і ТОВ «Рутеніум».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову за ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року, після набрання рішенням законної сили.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2014 року між ТОВ «Карпатнафтохім» (продавець) та ТОВ «Рутеніум» (покупець) укладено договір купівлі-продажу залізничних цистерн № А201402957, за змістом якого продавець зобов'язався передати у власність покупця 10 залізничних цистерн (відповідно до додатку № 1 до цього договору) після сплати їх вартості покупцем.

Додаток № 1 до договору № А201402957 містить перелік цистерн, які є предметом указаного договору купівлі-продажу, а саме:

1) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800390;

2) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50804095;

3) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50807692;

4) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800895;

5) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800796;

6) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50803790;

7) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806199;

8) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806397;

9) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806694;

10) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806892.

25 квітня 2014 року між ТОВ «Рутеніум» (вантажовласник) та ДТГО «Львівська залізниця» (перевізник) укладено договір № 43-14 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі - договір перевезення), за умовами якого вантажовласник зобов'язався пред'являти перевізнику у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу, а перевізник зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника та надавати інші передбачені договором послуги (а.с. 76).

28 травня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу залізничних цистерн № А201402957 ТОВ «Рутеніум» оплатило ТОВ «Карпатнафтохім» вартість спірних цистерн згідно рахунку № 8 від 16 квітня 2014 року (платіжне доручення № 7 від 28 травня 2014 року).

З матеріалів справи також вбачається, що 28 травня 2014 року між ОСОБА_6 (поклажодавець) та ТОВ «Рутеніум» (зберігач) укладено договір № 7А відповідального зберігання 7 залізничних цистерн, загальною вартістю 455 тис. грн., строком до 30 червня 2014 року.

Згідно з акта приймання-передачі за договором № 7А ОСОБА_6 передав, а ТОВ «Рутеніум» прийняло на зберігання наступне майно:

1) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50804095;

2) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50807692;

3) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800895;

4) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800796;

5) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806199;

6) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806397;

7) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806892.

За умовами указаного договору ТОВ «Рутеніум» прийняло вказане майно на зберігання через свого представника - ОСОБА_7

Згідно з положеннями п. 2.1.3 цього договору ТОВ «Рутеніум» забезпечує повне збереження спірного майна, а після закінчення зберігання повертає те саме майно ОСОБА_6 або рівнозначну суму загальної вартості майна в розмірі 455 тис. грн. У випадку втрати майна воно повинно бути відшкодовано зберігачем поклажодавцю за умови надання ним такої згоди.

За змістом акта приймання-передачі від 02 червня 2014 року ТОВ «Карпатнафтохім» передало, а ТОВ «Рутеніум» прийняло, відповідно до умов договору купівлі-продажу залізничних цистерн № А201402957 наступне майно:

1) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50804095;

2) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50807692;

3) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800895;

4) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50800796;

5) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806199;

6) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806397;

7) залізнична цистерна моделі 15-1423, реєстраційний номер 50806892.

Згідно укладеного між ТОВ «Рутеніум» та ДТГО «Львівська залізниця» договором перевезення № 43-14 здійснено перевезення саме вказаних цистерн, що підтверджено відповідними накладними (а.с. 77-83).

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні положення про правочини та правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені гл. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що на момент укладення спірного договору цистерни не перебували у власності ОСОБА_6, а тому договір відповідального зберігання від 28 травня 2014 року вчинений сторонами без намірів створення правових наслідків, що зумовлювалися вказаним правочином і є фіктивним, у зв'язку із чим підлягає визнанню його недійсним.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідаєз огляду на наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Будь-який правочин є вольовою дією. При цьому, це не будь-яка дія, а лише дія, яка спеціально спрямована на досягнення певного правового результату - набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Настання цього результату зумовлено саме волею сторін (сторони) правочину.

До правочинів із дефектом волі належить, зокрема, фіктивний правочин.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-197цс14 від 21 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

При цьому, позивачем за зустрічним позовом, який звернувся до суду з позовною вимогою про визнання правочину фіктивним, не надано суду жодних доказів відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Натомість, матеріали справи містять докази підписання між ОСОБА_6 та ТОВ «Рутеніум» акту приймання передачі майна, який складено на виконання спірного договору відповідального зберігання від 28 травня 2014 року, а також відповідну довіреність № 1А від 28 травня 2014 року, якою ТОВ «Рутеніум» уповноважило свого представника - ОСОБА_7, представляти інтереси товариства з питань прийняття на відповідальне зберігання та забезпечення його схоронності майна за договором відповідального зберігання від 28 травня 2014 року, укладеним з ОСОБА_6 Позивачем за зустрічним позовом - ТОВ «Рутеніум», не спростовано чинність вказаних документів та належність їх до правовідносин, що склались між указаними сторонами стосовно укладеного між ними договору.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про визнання недійсним договору відповідального зберігання від 28 травня 2014 року та відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції обмежився узагальнюючою фразою відносно того, що доводи такої скарги не заслуговують на увагу і не спростовують висновків суду першої інстанції, який розглянув справи в межах позовних вимог зустрічного позову.

Однак, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірний договір відповідального зберігання від 28 травня 2014 року був укладений сторонами з метою приховати інший правочин - договір комісії, за яким ОСОБА_6 доручив ТОВ «Рутеніум» за плату вчинити правочин від свого імені, але за рахунок комітента, а саме придбати у ТОВ «Карпатнафтохім» залізничні цистерни, що підтверджено відповідними доказами, яким не надано належної оцінки.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-116цс14 від 24 вересня 2014 року за змістом ст. 234 ЦК України фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є не фіктивним, а удаваним ( ст. 235 ЦК України).

Таким чином, суду апеляційної інстанції слід надати оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, з урахуванням матеріалів справи та у зв'язку із цим належним чином встановити фактичні обставини, які склалися між сторонами, що буде відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик