Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Касьяна О.П., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 18 769 доларів США зі сплатою 13, 50 % річних до 18 серпня 2015 року. Розмір щомісячного платежу становить 350 доларів США. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_5 за договором № 224085 від 18 серпня 2008 року.

Додатковими угодами № 1 та № 2 від 24 та 25 лютого 2010 року кредитний договір змінено у частині розміру щомісячного зобов'язання позичальника із внесенням відповідних змін до договору поруки.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 12 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 9 110, 13 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 84 701, 43 грн, позивач просив стягнути борг із боржника та його поручителя.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 812, 21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2014 року становить 81 931, 52 грн; за процентами - 76, 71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2014 року становить 713, 21 грн; пеню за прострочення сплати кредиту - 2 042, 29 грн; пеню за прострочення сплати процентів - 14, 41 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-616цс15 від 06 липня 2015 року, № 6-1077цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-1085цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-933цс15 від 09 вересня 2015 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Досудова вимога до ОСОБА_5 від 27 січня 2014 року (а. с. 32) містить вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості, яка виникла станом на 25 грудня 2013 року у розмірі 1 993, 70 доларів США за тілом кредиту та 240, 60 доларів США за процентами.

Строк виконання основного зобов'язання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту (що припиняє поруку повністю у разі пропуску кредитором шести місяців після дати дострокового повернення кредиту при зверненні до поручителя із позовом), банком не змінювався.

Враховуючи строк дії кредитного договору до 18 серпня 2015 року та відсутність заяви сторони у справі про застосування позовної давності до вимог про сплату щомісячних зобов'язань, доводи касаційної скарги про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є безпідставними.

Доводи заявника про припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України також відхиляються з огляду на таке.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Умови кредитного договору у первинній редакції, за яких поручалася ОСОБА_5, передбачали розмір щомісячного платежу у 350 доларів США.

Додатковою угодою № 1 від 24 лютого 2010 року розмір ануїтетного платежу змінено, зазначено, що у період із 24 лютого 2010 року по 24 липня 2010 року такий становить 187, 57 доларів США, у період із 24 серпня 2010 року до закінчення строку дії кредитного договору - 385 доларів США. Пунктом 3 додаткової угоди позичальника зобов'язано не пізніше, ніж через 30 календарних днів з дати укладення угоди здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення відповідних договорів про внесення змін до договорів забезпечення, які були укладені у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов'язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди.

Додатковою угодою № 2 від 25 лютого 2010 року розмір ануїтетного платежу змінено, зазначено, що у період із 25 березня 2010 року по 25 серпня 2010 року такий становить 187, 57 доларів США, у період із 25 вересня 2010 року до закінчення строку дії кредитного договору - 388, 19 доларів США. Пункт 3 додаткової угоди № 2 містить аналогічні до пункту 3 додаткової угоди № 1 зобов'язання позичальника.

У матеріалах справи наявні відповідні додаткові угоди до договору поруки (а. с. 20, 21), справжність підпису в яких від імені поручителя ОСОБА_5 заперечувала у межах апеляційного провадження справи, в апеляційній скарзі заявляла про проведення судової почеркознавчої експертизи.

Присутній у судових засіданнях 10 вересня 2014 року (а. с. 122), 01 жовтня 2014 року (а. с. 129), 29 жовтня 2014 року (а. с. 139) представник ОСОБА_5 заявлене клопотання не підтримав, повторно на запитання апеляційного суду про наявність клопотань не заявляв.

За таких обставин підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.П. Дербенцева

О.П. Касьян

В.О. Савченко