АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9511/15 Справа № 181/649/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гончаренко О. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ 17 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

14 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він та відповідачка є батьками неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 року, справа №2-415/2008 р., з позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 29 вересня 2008 року в особі матері ОСОБА_7 За виконавчим листом, що виданий на підставі вищевказаного судового рішення, державним виконавцем нарахована заборгованість перед відповідачкою за період з грудня 2011 року по 23.01.2015 року у загальному розмірі 13945,39 грн. Він, позивач, має низку хронічних захворювань, не працює з грудня 2011 року, має скрутне матеріальне становище, тому просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь відповідачки на утримання сина у розмірі 13945,39 гривень та змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8, 2001 року народження, і стягувати їх у твердій грошовій сумі в розмірі 300,0 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дати винесення рішення.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 рокупозовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості задоволено частково. Вирішено звільнити ОСОБА_6 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_7 у розмірі 1200,0 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з відповідачкою, що стверджується письмовими доказами та визнано сторонами.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 року, справа №2-415/2008 р., з позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 29 вересня 2008 року на користь матері ОСОБА_7

Згідно довідки відділу Державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області №122/03-54 від 16 березня 2015 року, за виконавчим листом, що виданий на підстави вищевказаного судового рішення, державним виконавцем нарахована заборгованість позивача за період з грудня 2011 року по 23.01.2015 року у загальному розмірі 13945,39 грн. (а.с. 8).

Апеляційним судом встановлено, що з 31.10.2014 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_10, яка є працездатною; інших дітей, окрім сина ОСОБА_8, позивач не має; батьків чи інших осіб на утримання позивач не має. Викладені факти стверджуються копією паспорта позивача та визнані особисто позивачем у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 04 серпня 2015 року ОСОБА_6 має двостороннє враження ЗВА, хронічну двохсторонню сенсоневральну приглухуватість II ступеню. Відповідно до висновку ЛКК №369 від 16.11.2015 року позивач страждає на ішемічну хворобу серця та інш. Згідно пояснень позивача у судовому засіданні, інвалідність йому не встановлена.

Згідно копії трудової книжки позивача та індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, ОСОБА_6 не працює з грудня 2011 року та офіційних доходів з цього часу не має.

Відповідно до довідки виконкому Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №873 від 29 липня 2011 року, ОСОБА_6 має земельну ділянку площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,25 га по АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Колегія приймає до уваги покази позивача, який у судовому засіданні зазначив, що обробляє присадибну земельну ділянку, утримує курей, через стан здоров»я не має можливості працевлаштуватись, регулярних доходів не має, згоден сплачувати аліменти на утримання сина щомісяця по 500 (п»ятсот) грн. 00 коп. Викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Судом встановлено, що відповідачка має постійне місце роботи, щомісяця отримує заробітку плату близько 1600,0 грн., неповнолітній син ОСОБА_8 самостійних доходів не має. Викладене стверджується копією трудової книжки відповідачки та визнано нею у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів від 24 листопада 2008 року погіршилось матеріальне положення ОСОБА_6; з грудня 2011 року він не працює, регулярного доходу не має.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначив про наявність можливості сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 500,0 грн щомісячно, колегія дійшла висновку про задоволення позовної вимоги щодо зміни розміну аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_8, необхядність стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8 аліментів в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду, до повноліття дитини. Крім того, раніше виданий виконавчий лист за рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 року про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) підлягає відкликанню.

Доводи відповідачки про те, що позивач має інші доходи - не підтверджені будь-якими доказами та ґрунтуються на припущеннях; клопотання про витребування чи надання відповідних доказів у суді не заявлено.

Разом з тим, позовна вимога щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 13945 грн. 39 коп. задоволенню не підлягає у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 197 СК України, оскільки позивач не є інвалідом, наявні у нього захворювання не є тяжкими та не перешкоджають працевлаштуванню, а посилання позивача на відсутність роботи у сільській місцевості, скрутне матеріальне положення, що змусило його відмовитись від послуг фіксованого телефонного зв»язку та газопостачання, не мають істотного значення при вирішення питання про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Крім того, після зміни у грудні 2011 року матеріального положення, позивач не був позбавлений можливості (раніше ніж у 2015 році) звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, що стягнуті на утримання сина.

Посилання позивача на те, що при розрахунку розміру заборгованості за аліментами державним виконавцем не були враховані сплачені відповідачці 1200,0 грн. - не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 197 СК України.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів на підставі ч. 4 ст. 195 СК України, якою передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Суд першої інстанції у повному обсязі не встановив фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застування положень матеріального закону та спричинило ухвалення неправомірного рішення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, що стягнуті на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_7, у розмірі 13945 грн. (тринадцяти тисяч дев'ятсот сорока п'яти гривень) 39 коп. - відмовити.

Змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 року, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду, до повноліття дитини.

Раніше виданий виконавчий лист за рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 рокупро стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відкликати.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді