Номер провадження 2/754/4420/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2015 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Чернишової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.05.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у п.1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК».

17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, у розмірі, встановленому договором.

Відповідач в свою чергу порушує зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 15 245,59 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 2 919,78 грн. - суму заборгованості за кредитним договором, 8 114,73грн. - суму заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 008,91 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та привал надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 702,17 грн. - штраф (процентна складова) та 243,60 грн. понесені судові витрати за подачу позову до суду.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового переказу а.с. 46), причини неявки суду не повідомив.

Відповідач- ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача - ОСОБА_4 проти позову заперечував вказуючи на те, що Умови та Правила додані до позовної заяви не містять в собі підпису відповідача, не мають дати їх підписання, строку набрання чинності, строку дії, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту того, що саме ці Умови та Правила діяли в момент підписання заяви про отримання кредиту. Зазначив, що з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що останній платіж був здійснений відповідачем 15.06.2010 року, отже позовна давність почала свій перебіг з 16.05.2010 року та сплинула 16.06.2013 року. Натомість до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 09.07.2015 року, тобто через два роки після закінчення терміну, наданого позивачу для звернення з відповідним позовом до суду за захистом своїх інтересів та порушених прав. Просив відмовити в задоволенні позову з причин пропущення строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційни банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 17).

16.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6, 7-12).

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2015 року становить 15 245,59 грн., та складається з наступного:

- 2 919,78 грн. - сума заборгованості за кредитним договором;

- 8 114,73грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 3 008,91 грн. - сума заборгованості за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та привал надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-702,17 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 3-5).

Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-12) для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначений в заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк уклали договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку» заява (а.с.8)

З наданої Заяви (а.с. 6-зворот) вбачається, що датою відкриття рахунку є 16.05.2007 року і відповідно є датою укладення сторонами кредитного договору № б/н.

Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг обумовлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

З матеріалів справи вбачається, що сторони про припинення дії договору протягом 12 місяців після його підписання та наступні 12 місяців не заявили, отже дія договору закінчилася 16.05.2009 року.

З заяви також вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році ( а.с.6-зворот).

Згідно п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також при умові наявності коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до обставин справи, відповідачу картка з новим строком дії не видавалась, отже строк дії його картки після закінчення 16.05.2009 року не продовжувався.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

На відміну від загальної норми цивільного законодавства, що регулює застосування наслідків спливу позовної давності (пункти 3 та 4 статті 267 ЦК), Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено спеціальний порядок застосування давності у споживчих правовідносинах, передбачений частиною 7 пункту 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким, суд застосовує позовну давність без заяви сторони у спорі. Наведене також стосується спеціальної позовної давності в один рік, встановленої частиною 1 пункту 2 статті 258 ЦК, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Пунктом 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. При цьому і загальна норма права (пункт 1 статті 1047 та стаття 1055 ЦК) і спеціальна (пункт 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів») встановлюють письмову форму кредитного договору, як імперативну. Відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦК України, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, аналізуючи зазначені норми законодавства, можна дійти висновку, що оскільки кредитний договір є двостороннім правочином він має бути підписаний двома сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Виходячи з наведеного вищезазначений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим.

Відповідно до ч. 4. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Таким чином, договір в цілому або будь-яка його частина повинні бути підписані споживачем. Закон зобов'язує доводити не факт ознайомлення споживача з умовами договору й прийняття їх, а факт передання споживачеві оригіналу договору у письмовій формі. Оригінали будь-яких додатків, додаткових умов чи правил, на які містяться посилання у тексті договору також мають бути надані споживачеві у письмовій формі в оригіналі.

Позивачем не надано доказів, що саме Умови та Правила, які надані, як додаток до позовної заяви були вручені позивачу, оскільки ці умови не містять підпису відповідача, що свідчить про ознайомлення його з даними умовами договору як однієї з сторін в договорі, або ж докази про існування лише одного варіанту вказаних умов, а отже посилання на те, що між сторонами підписано договіру діяли саме такі Умови та Правила не відповідає дійсності.

Представник відповідача в судовому засіданні подав заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Офіційне тлумачення статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надано також Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року.

Відповідоно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором долученого представником позивача до позовної заяви (а.с. 3-5) останній платіж за кредитним договором було здійснено 15.06.2010 року у розмірі 201,00 грн., отже відповідач перестав банку сплачувати заборгованість по кредиту у 2010 році, та банк пропустив строки позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення боргу,

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи те, що кредитний договір було укладено 16.05.2007 року, дія договору закінчилася 16.05.2009 року, а позивач в свою чергу звернувся до суду лише 15.07.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про що було заявлено представником відповідача в своїх письмових поясненнях та в судовому засіданні, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, а відтак, зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 207, 256, 257, 258, 259, 261 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 59-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі та не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.11.2015 року.

Суддя: Н.Г.Таран