Ухвала

іменем україни

26 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Т.Г. Шевченка про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Т.Г. Шевченка, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до наказу від 14 листопада 2011 року № 185 її було прийнято на посаду лаборанта за сумісництвом в Уманський гуманітарно-педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка, а 03 грудня 2012 року переведено у штат працівників коледжу, що підтверджується наказом від 03 грудня 2012 року № 174. Відповідно до наказу від 02 вересня 2013 року № 164 вона була переведена на посаду викладача педагогічних дисциплін. У вересні 2014 року її викликали до директора коледжу і запропонували звільнитися, посилаючись на скорочення численності штату. Позивач зазначала, що адміністрація коледжу чинила на неї тиск та погрожувала звільнити її за порушення чинного законодавства. На початку вересня 2014 року її змусили підписати наказ від 28 червня 2014 року, згідно з яким попередили, що вона буде скорочена із займаної посади з вересня 2014 року. Позивач зазначає, що із займаної посади її звільнили у вересні 2014 року, проте наказ про звільнення датований 29 серпня 2014 року № 154. Посилаючись на те, що наказ від 29 серпня 2014 року № 154 про її звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним та таким, що прийнятий з порушенням трудового законодавства, ОСОБА_4 просила визнати незаконним та скасувати відповідний наказ і поновити її на посаді викладача педагогічних дисциплін Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач вважає, що вищевказане ставлення адміністрації коледжу погіршило її стан здоров'я та призвело до моральних страждань, які вона оцінила в 3 000 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року в задоволенні позові.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що звільнення позивача з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.

Наявними у справі доказами підтверджено, що на підприємстві мало місце скорочення штату працівників в кількості 18 штатних одиниць, включаючи 5 штатних одиниць викладачів, серед яких була і позивач ОСОБА_4, роботодавець виконав обов'язок, передбачений ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення персонально попередив позивача за два місяці та пропонував працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, від якої остання відмовилася, у день звільнення з працівником проведений повний розрахунок та видано трудову книжку.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог позивача, апеляційний суд правильно зазначив, що неправильним є посилання суду першої інстанції на пропуск строку звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в рішенні суду апеляційної інстанції, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак