У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Харківська філія публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційними скаргами ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, та ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року й рішення апеляційного суду Харківської області від 1 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначала, що з 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, у травні 2012 року з метою отримання ОСОБА_7 кредиту та подальшого уникнення нею відповідальності за таким кредитом, шлюб між ними було фіктивно розірвано, й у подальшому вони продовжували спільне сумісне проживання. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, вона організовувала похорон, поминки та особисто сплачувала за ритуальні послуги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 на

1/6 частину гаражу НОМЕР_1, розташованого про АДРЕСА_1 на 1/6 гаражу НОМЕР_2, розташованого про АДРЕСА_1 на 1/6 частину автомобіля марки «DAEWOO-TICO», 1997 року випуску, на 4/6 частини грошових коштів з відсотками, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивував тим, що він та його сестра ОСОБА_5 є дітьми померлого ОСОБА_7, між ними досягнуто домовленість щодо оформлення спадщини на нього, проте цьому перешкоджає колишня дружина батька - ОСОБА_3, яка має право лише на Ѕ частину майна набутого у період шлюбу, у зв'язку з чим просив визнати за ним право власності на Ѕ частину спадкового майна.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину гаражу НОМЕР_1, розташованого про АДРЕСА_1 на 1/6 гаражу НОМЕР_2, розташованого про АДРЕСА_1 на 1/6 частину автомобіля марки «DAEWOO-TICO», 1997 року випуску, на 2/3 частини грошових коштів з відсотками, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у Харківській філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на

1/6 частину гаражу НОМЕР_1, розташованого по АДРЕСА_1 на 1/6 частину гаражу НОМЕР_2, розташованого про АДРЕСА_1, на 1/6 частину автомобіля марки «DAEWOO-TICO»,

1997 року випуску, на 1/6 частину грошових коштів з відсотками, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у ПАТ КБ «ПриватБанк».

У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 1 липня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року в частині визнання права власності в порядку спадкування за

ОСОБА_3 скасовано й ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника -

ОСОБА_6, просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 1 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову й повністю задовольнити зустрічні позовні вимоги.

ОСОБА_3 у поданій касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду Харківської області від 1 липня 2015 року скасувати й залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року, що було помилково скасовано, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарг задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 30 липня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, 15 травня 2012 року шлюб між ними було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді гаражів № НОМЕР_1, 1223, що розташовані по

АДРЕСА_1, автомобіля марки «DAEWOO-TICO»,

1997 року випуску, грошових коштів з відсотками, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7, у ПАТ КБ «ПриватБанк».

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в передбачений законом строк звернулися діти ОСОБА_7: син,

ОСОБА_4, та дочка, ОСОБА_5 Позивач ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 3 лютого

2014 року за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку поділу майна подружжя на Ѕ частину гаражу НОМЕР_1, розташованого по

АДРЕСА_1, на Ѕ гаражу НОМЕР_2, розташованого по АДРЕСА_1, на Ѕ частину автомобіля марки «DAEWOO-TICO», 1997 року випуску.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею ст. 1261 ЦК Українипередбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що спадкуванню підлягає 1/2 частина належного спадкодавцю ОСОБА_7 майна, оскільки право власності на іншу 1/2 частину майна в судовому порядку визнано за колишньою його дружиною в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. При цьому частки спадкоємців першої черги, якими є діти спадкодавця: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є рівними.

Також судами правильно не взято до уваги доводи про те, що ОСОБА_5 відмовляється від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що відповідач у визначеному ст. ст. 1270,

1273 ЦК України порядку та у визначений строк не відмовилася від спадщини, а відмова від спадщини після спливу встановленого законом строку не передбачена.

Крім того, правильними й обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на кошти з відсотками, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивач є колишньою дружиною спадкодавця ОСОБА_7, актовий запис та свідоцтва про розірвання шлюбу на час розгляду справи анульовані не були, заяву про встановлення факту фіктивності розірвання шлюбу ОСОБА_3 не подавала, із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що в свою чергу не позбавляє ОСОБА_3 права у подальшому звернутися за оформленням права на частину майна в порядку поділу майна подружжя, а також у разі наявності у неї права на спадкування і на інше майно.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційних скаргах ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, та ОСОБА_3 доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у не скасованій частині відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 1 липня 2015 року та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня

2015 року у не скасованій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук