Справа №577/1562/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Громова Л. В.
Номер провадження 22-ц/788/1983/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів"

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів", ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" арбітражного керуючого Бідної Оксани Іванівни

про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 03 серпня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" на користь ОСОБА_3 27994,47 грн. заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, нарахованим у зв'язку зі звільненням, та 41481,44 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 жовтня 2014 року по 3 серпня 2015 року, всього - 69475,91 грн. Допущено негайне виконання рішення щодо стягнення заробітної плати за один місяць. Стягнуто з ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" в дохід держави 694,75 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах із відповідачем з 28 вересня 2012 року по 20 жовтня 2014 року, працювала на посаді головного бухгалтера (а.с.4).

Наказом по ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" № 6 від 20 жовтня 2014 року у зв'язку з визнанням боржника - ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури відповідно до постанови Господарського суду Сумської області від 05 серпня 2014 року по справі №6/177-08 та на виконання наказу № 5 від 19 серпня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з роботи з 20 жовтня 2014 року відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Також зазначено про нарахування їй вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану відпустку за 53 календарні дні (а.с.5).

Згідно довідки ліквідатора ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" Бідної О.І. заборгованість ОСОБА_3 по заробітній платі та іншим виплатам, нарахованим у зв'язку зі звільненням 20 жовтня 2014 року, складає 27994,47 грн. ( а.с.54).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, як це передбачено ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням, ліквідатор ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" арбітражний керуючий Бідна О.І. в апеляційній скарзі посилається на наступні обставини :

1. заявлений в справі позов мав розглядатися в господарському суді. При цьому посилається на те, що згідно до ст.ст. 23, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні майнові кредиторські вимоги заявляються виключно в ліквідаційній процедурі ;

2. грошові зобов'язання ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" які виникли перед працівниками у зв'язку з їх звільненням, є поточними, а тому відповідно до статей 23, 41 та 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ліквідатором Бідною О.І. їх було внесено до реєстру вимог кредиторів, в першу чергу задоволення вимог. Задоволення вимог кредиторів, в тому числі і звільнених працівників, проводиться виключно після продажу майна боржника та зарахування коштів, отриманих від продажу майна, на рахунок банкрута, а задоволення вимог кредиторів проводиться після затвердження реєстру вимог кредиторів. Станом на 17 вересня 2015 року уточнений реєстр вимог кредиторів Господарським судом Сумської області не затверджено, у зв'язку з чим ліквідатор ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель- потягів" не має можливості задовольняти вимоги кредиторів банкрута, у тому числі і позивачки.

Таким чином, арбітражнй керуючий в апеляційній скарзі посилається на те, що нею були здійснені всі необхідні дії відносно визнання та включення вимог працівників підприємства до реєстру вимог кредиторів, зокрема, ОСОБА_3 в розмірі 27 994,47 грн. Арбітражний керуючий вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення заробітної плати, вихідної допомоги в розмірі 27 994,47 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними та незаконними, оскільки ліквідатором були вчинені всі необхідні дії передбаченні чинним законодавством України, а також посилається на відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні позивачки.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з наступних підстав.

Стосовно вирішення питання про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо виду судочинства, у якому мав розглядатися даний спір, колегія суддів виходить з наступного.

У зв'язку з набранням чинності Законом України від 22 грудня 2011 року N 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема, про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство .

Відповідно до Закону України від 02 жовтня 2012 року N 5405-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань" розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, слід враховувати положення пункту 1-1 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вимоги статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати, і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06 жовтня 2008 року порушено провадження у справі № 6/177-08 про банкрутство ВАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів".

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05 серпня 2014 року ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" визнано банкрутом; відкрита ліквідаційна процедура строком на 12 місяців до 05.08.2015; ліквідатором банкрута ПАТ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" призначено арбітражного керуючого Бідну Оксану Іванівну (свідоцтво № 938 від 26.04.2013; адреса: АДРЕСА_1) (а.с.11-17).

Таким чином, оскільки провадження у справі № 6/177-08 про банкрутство боржника було порушено Господарським судом Сумської області 06 жовтня 2008 року, тобто до 19.01.2013 р. - дати набрання чинності Законом України від 22.12.2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким були внесені зміни до ст.12 ГПК України, - тому доводи апелянта про підвідомчість справи господарському суду не заслуговують на увагу.

Факт наявності заборгованості по заробітній платі та затримки розрахунку при звільненні позивачки не спростовуються відповідачем і підтверджується наявними у справі доказами .

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України від 14 травня 1992 р. N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку виплатити зазначені кошти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 червня 2014 р. у справі N 6-76цс14).

Слід також зазначити про те, що за змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. У зв'язку з цим ч. 3 ст. 19 зазначеного Закону щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів у даному разі не застосовується (постанова Верховного Суду України від 3 жовтня 2012 р. у справі N 6-109цс12; постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2012 р. N 6-121цс12; постанова Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 р. N 6-124цс12; постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі N 6-135цс12; постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2012 р. у справі N 6-132цс12; постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2012 р. у справі N 6-126цс12; постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2012 р. у справі N 6-139цс12).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність вини в затримці виплати належних сум розрахунку при звільнення позивача через визначений матеріальним законом порядком розрахунку з кредиторами після продажу майна ліквідованого підприємства та відсутності затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів у зв'язку з чим ліквідатор на має змоги здійснити виплату заборгованості по заробітній платі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, за наведених вище мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2015 року у оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -