Справа № 595/2221/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею: Гордєєвим В.О.,

при секретарі: Мартинюк М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна і відшкодування витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3, відповідно до якого просить визнати придбане ним майно, яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_1, відповідно до переліку в позовній заяві його особистою власністю, зобовязати відповідачку повернути йому майно та стягнути з відповідачки понесені ним витрати в сумі 115188,58 грн. за час проживання разом у цивільному шлюбі.

В процесі розгляду вказаної справи позивачем було уточнено її позовні вимоги в частині переліку речей (меблів, побутової техніки, посуду тощо); крім того просить витребувати зазначене майно у відповідачки, повернувши йому та стягнути з відповідачки понесені ним витрати в сумі 115188,58 грн. та судові витратив сумі 1559,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з листопада 2008 року він перебував у цивільному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 по 09.06. 2014 року, вели спільне господарство. За час спільного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка не працювала, ним за власні кошти були придбані речі домашнього вжитку на загальну суму 40793 грн., а саме: прихожу вартістю 2000грн., спальне ліжко з ортопедичним матрасом вартістю 4000 грн., набір кухонних меблів вартістю 4795 грн., витяжку іноземного виробництва вартістю 700 грн., холодильник «Іndesit» іноземного виробництва вартістю 4299 грн., газову плитку іноземного виробництва вартістю 3000 грн., пральну машина "Саndy" вартістю 3499 грн., кухонний кутовий диван вартістю 1500 грн., мойку із нержавіючої сталі іноземного виробництва вартістю 1000 грн., кухонний дубовий стіл з 4-ма табуретками вартістю 2000 грн., великий кутовий розкладний диван вартістю 6000 грн., розкладний стіл вартістю 200 грн., 5 жалюзей до вікон вартістю 500 грн., м'ясорубку "Січ" вартістю 150 грн., набір імпортних каструль вартістю 1500 грн. виготовлення рамок до 2-х картин вартістю 250 грн., тумбу під великий телевізор вартістю 1200 грн., телевізор імпортного виробництва вартістю 2000 грн., підставку під телевізор вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 2000 грн., підключення кабельного телебачення 400 грн.

У с. Озеряни Бучацького району за час спільного проживання з відповідачкою ним понесені витрати в сумі 115188,58 грн., з них: на будівництво сауни, на придбання 2-х машин щебеню, 2-х машин піску, 2-х машин гравію, газового котла, 1-єї машини цегли, ламінату, на придбання і облаштування снігозатримуючих кутників бляхи, на благоустрій подвір'я, на ремонт фасаду будинку з обкладенням каменем, на ремонт підвального приміщення, на придбання незамерзаючої рідини до індивідуального опалення, за встановлення кабельного телебачення, за укомплектування пам'ятника батьківських могил, всього на загальну суму 98249 грн., крім цього ним були організовані і проплачені поїздки відповідачці в санаторії: м. Алушти, "Світанок" м.Моршин, "Шаян" Закарпатської області на суму 15732 грн. та проплачені квитки до Москви в сумі 957,58 грн.

Позивачка його вигнала звинувативши у крадіжці її майна , а саме 3-ох ложок від столового набору і пристрою для випічки торту. У вказаній квартирі знаходяться всі придбані ним речі, відповідачка відмовляється у добровільному порядку повернути їх. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України, позивач зауважує, що речі, вказані у позовній заяві, є його особистою власністю, з огляду на що просить витребувати їх з незаконного володіння відповідачки, визнати це майно його приватною власністю та стягнути понесені ним витрати за час спільного проживання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1В позовні вимоги підтримав доводи, викладені у позовній заяві та наполягав на задоволенні позовних вимог визнавши за ним права власності на майно, повний перелік яких вказано у позовній заяві, витребувати зазначене майно у відповідачки, зобовязати її повернути йому дане майно та стягнути з відповідачки понесені ним витрати в сумі 115188,58 грн. та судові витрати в сумі 1559,81 грн.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов заперечила та пояснила, що позивач поселився у її квартирі на початку 2009 року. Тоді ж вона уклала з ним договір оренди квартири. Позивач орендував квартиру в період з 2009 р. по 2011р. Вони перебували у хороших дружніх відносинах, проте спільного господарства не вели та не проживали як подружжя. Крім того позивач не надав жодного доказу, який підтверджує наявність вказаного майна та придбання його в період спільного проживання, також на підтвердження вимог про стягнення коштів за оплачені поїздки на курорти, та що ним були потрачені кошти на облаштування домогосподарства у с. Озеряни Бучацького району.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 При цьому суд виходить з наступного.

Шлюб укладений між сторонами не був, позивачем в судовому порядку не доведено факт спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_3

Як вбачається з пояснення позивача та не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 дійсно проживав у належній їй квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року.

Згідно додатоку № 2 до Договору оренди від 10.01.2009 року між сторонами укладався договір оренди квартири.

Згідно договору дарування квартири від 01.02.2008р. ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та згідно свідоцтва на нерухоме майно від 26.02.2009р. їй належить житловий будинок в с. Озерни по вул. Технічна,51 Бучацького району Тернопільської області.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Водночас статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу (п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України). Крім того, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо.

Позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність спірного майна у квартирі відповідачки та час його придбання.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів та має право на захист таких прав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Не знайшов свого підтвердження при розгляді судом даної справи й факт незаконного заволодіння ОСОБА_3 майном ОСОБА_1

Є необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді даної справи й позовні вимоги позивача про визнання за ним права приватної власності на предмети меблів, посуду та побутової техніки, які перелічені в позовній заяві.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

При розгляді судом даної справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на той факт, що предмети меблів та побутової техніки, які знаходяться у квартирі відповідачки були придбані за його особисті кошти в період проживання в даній квартирі.

З огляду на наведене предмети меблів, побутова техніка та інші предмети домашнього вжитку підлягають поділу між подружжям, в якості об'єктів спільної сумісної власності. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК, вийти за межі заявлених вимог суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. З огляду на той факт, що при розгляді судом даної справи позивачем не заявлено позовних вимог про встановлення факту спільного проживання і поділ майна подружжя, у даному процесі суд не має можливості розглядати це питання, оскільки в судовому засіданні позивач відмовився від конкретизації позовних вимог.

Позивачем не надані докази, що саме ним були проплачені поїздки в санаторії та до Москви і назад. На підтвердження своїх витрат на будівництво сауни, на придбання 2-х машин щебеню, 2-ох машин гравію, газового котла. 1-єї машини цегли, ламінату, на придбання і облаштування снігозатримуючих кутників бляхи, на благоустрій подвіря, на ремонт фасаду буди обкладенням каменем, на ремонт підвального приміщення, на придбання незамерзаючої рідини до опалення, за встановлення кабельного телебачення позивач не надав жодного доказу, квитанції, накладної, акту виконаних робіт, висновку про вартість затрачення матеріалів на будівництво.

Проаналізувавши норми діючого законодавства та конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про відсутність правового обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 щодо необхідності витребування у відповідачки придбаного ним майна, визнання за ним права власності на дане майно та стягнення понесених ним витрат, отже в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовляє в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальних витрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4