АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9575/15 Справа № 175/362/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна, посилаючись на те, що 05.08.1994р. вона уклала з відповідачем шлюб, і від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

За період шлюбу та проживання однією сім'єю ними було побудовано житловий будинок АДРЕСА_2, на який 18.05.2008р. було видано виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради свідоцтво про право власності на ім'я відповідача. Вартість будинку на момент реєстрації складала 110 000грн.

Спільне життя між ними не склалось, і 22.10.2012р. вони розірвали шлюб, і оскільки у добровільному порядку вони не вирішили питання про поділ спільного майна, позивач просила суд поділити спірний житловий будинок, виділивши їй ? частку, визнавши за нею право власності у житловому будинку АДРЕСА_2, загальною площею 104,2кв.м., житловою 59,8кв.м., та виділити відповідачу ? частку визнавши за ним право власності у житловому будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2015р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна задоволено. Поділено спільно нажите майно подружжя наступним чином. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по ? частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 загальною площею 104,2кв.м та житловою площею 59,8кв.м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не погоджується з судовим рішенням.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05.08.1994р. до 22.10.2012р.

У період шлюбу, сторонами було побудовано житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 104,2кв.м, та житловою площею 59,8кв.м. і згідно свідоцтва про право власності від 18.05.2008р. право власності на вказане було зареєстровано за відповідачем по справі ОСОБА_2

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, і вказаним рішенням було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з червня 2012р.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 370 ЦК України, частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на підставі зібраних по справі доказів встановив, що спірне домоволодіння є спільним майном подружжя, оскільки воно було побудовано за спільні кошти, і при цьому судом було встановлено, що відповідачем не було доведено в ході розгляду справи допустимими доказами доводи про те, що спірне домоволодіння було побудовано ним особисто за кошти, які надав йому у борг батько, а тому вказане домоволодіння є його особистою власністю, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він не погоджується з судовим рішенням, з посиланням на те, що судом не було прийнято до уваги, що спірний будинок не є об'єктом спільної сумісної власності сторін, а є його особистою приватною власністю, оскільки кошти на будівництво спірного домоволодіння він отримав у борг від батька, який в свою чергу отримав кошти від продажу своєї квартири, необґрунтовані, оскільки на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_2 не надав у відповідності до ст. 59 ЦПК України допустимих доказів про укладання у передбаченому законом порядку договору позики, і крім того згідно договору купівлі-продажу від 18.06.2005р., продавцями АДРЕСА_1, крім батька відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_2 були ОСОБА_4, ОСОБА_2, і вказані особи отримали за продану квартиру 24 792грн., тоді як згідно зведеного акту (а.с.10) будівельна та інвентаризаційна вартість спірного домоволодіння станом на 11.08.2006р. складала 107 987грн., зливна яма - 2 115грн.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він не погоджується з судовим рішенням, з посиланням на те, що судом не було вирішено питання про поділ житлового будинку в натурі в порядку ч. 1 ст. 71 СК України не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки вимоги про поділ майна в натурі сторонами у передбаченому законом порядку не заявлялись, а тому суд розглянув спір в межах заявлених вимог в порядку ст. 11 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він не погоджується з судовим рішенням, з посиланням на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши за сторонами також право власності по ? частині на господарські будівлі та споруди, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень ст. 186 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), а тому у разі визнання за кожним співвласником право власності на частину будинку, підлягає пропорційно визнаній частині в житловому будинку і визнання права власності на господарсько-побутові будівлі й споруди.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а апеляційна скарга не спростовує встановлених обставин та підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: