Справа № 367/4198/13-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/5521/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 58 25.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.

при секретарі: Вербова І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2013 року у справі за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року № 1901/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2, скасувати його державну реєстрацію та визнати право власності держави на цю земельну ділянку.

Позов мотивував тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №1989/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі даного рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 із кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2009 року вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_2, в зв'язку з чим на державному акті серії НОМЕР_1, виданому на ім'я ОСОБА_3, було зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2

Позивач вказував, що оскаржуване рішення ради прийнято, а державний акт видано з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами смт. Коцюбинське, земельну ділянку передано за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні Святошинського лісопаркового господарства.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року № 1901/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2 та скасовано його державну реєстрацію.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 січня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на ім'я ОСОБА_3, на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації даного державного акта скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким визнано недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за згаданою адресою.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 30 січня 2014 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, щоапеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги прокурора м. Ірпеня та визнаючи недійсним рішення Коцюбинської селищної ради, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка знаходилась поза межами смт. Коцюбинське, на момент прийняття вищезазначеного рішення межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

В рішенні суду зазначено, що оскільки оспорюваний державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2, виданий на підставі незаконного рішення Коцюбинської селищної ради на ім'я ОСОБА_3, то він підлягає визнанню недійсним.

Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 24 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3

На підставі вказаного рішення 30 січня 2009 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3. (том 1 а.с.8).

05 квітня 2009 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку ОСОБА_2, про що на державному акті зроблено відмітку про перехід права власності. (том 2 а.с.10-13).

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта на право власності.

Частиною 1 ст.155 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 Земельного Кодексу України (у редакції від 16 вересня 2008 року, яка була чинною на момент прийняття селищною радою рішення) право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації.

Тобто, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно врахував те, що зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, а тому обґрунтовано задовольнив вимоги прокурора, щодо визнання недійсним державного акта, виданого ОСОБА_3 на підставі недійсного рішення селищної ради.

Відповідно до статті 125, частини другої статті 126 ЗК України (у редакції від 5 березня 2009 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянкувиникає з моменту державної реєстрації цих прав та у випадках набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки й посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 5 березня 2009 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку є саме нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не державний акт (частина друга статті 126 ЗК України).

Вчинення в такому разі на державному акті (визнаного судом недійсним) відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу (частина шоста статті 126 ЗК України) не змінює суті такого державного акта, як недійсного.

Таким чином, суд першої інстанції на передбачених законом підставах дійшов вірного висновку, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданий ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13), від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), від 25 червня 2014 року (справа № 6-67 цс 14 .

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на порушення вимог ст..78 Земельного кодексу України, ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини підлягають відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

2. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст..331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Оскільки відповідно до ст..125 Земельного кодексу України (у редакції від 5 березня 2009 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянкувиникає з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідач ОСОБА_2 державну реєстрацію права на земельну ділянку не провів, то у нього не виникло право власності на спірну земельну ділянку.

Інші доводи апелянта на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу і не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: