АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України в Подільському районі м. Києва та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби України в Подільському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби України в Подільському районі міста Києва про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2012 стягнуто з КП «Київпастранс» на його користь 366364 грн. 68 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2370 грн. 38 коп. - витрати, пов'язані з проведенням діагностичних робіт та зберігання автомобіля. 01.06. 2012 Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду. 07.06.2012 постановою Головного державного виконавця Подільського РУЮ у м. Києві Дубаса А.М. відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом, проте протягом більше як двох років державним виконавцем не здійснено жодних ефективних заходів для виконання зазначеного рішення суду. Ухвалою Солом'янського районного м. Києва від 25.10.2013 було визнано бездіяльність державного виконавця правною та зобов'язано останнього здійснити усі передбачені законом дії з метою виконання виконавчого листа.

Справа № 758/13089/14ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/11099/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Також, позивач зазначив, що саме внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Хлистуненка С.С., він як стягувач, пережив надзвичайно велику кількість стресів та душевних переживань, що дуже відобразилося на його звичайному режимі життя. Посилаючись на те, що умисними протиправними діями, рішеннями та бездіяльністю державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві йому заподіяна істотна моральна шкода, яка полягає у спричиненні йому психоемоційних травм та сильних душевних страждань, великої кількості затраченого часу та сил для відновлення його порушених прав, позивач просив стягнути з ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві на свою користь завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10 тис. грн., шляхом списання коштів з Державного бюджету України та стягнути судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби України в Подільському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Головного управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової ставки платника податків НОМЕР_1) на відшкодування заподіяної моральної шкоди 1000 грн. (одна тисяча гривень) 00 коп. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому порядку в Державній казначейській службі України.

У решті позовних вимог відмовлено.

Судові витрати ОСОБА_1 у розмірі 243 грн. 60 коп. ухвалено компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником ОСОБА_1 подано подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки судом не досліджено всі обставини справи та необґрунтовано належним чином свої висновки щодо задоволення позовних вимог саме в такому розмірі, а не в іншому, а тому просить рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 10000 грн., в решті рішення суду залишити без змін.

Не погодився з рішенням суду також представник Управління державної казначейської служби України в Подільському районі м. Києва яким подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи, неповно з'ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильно надав правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам, порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, а також суд при вирішенні вказаної справи вийшов за межі позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції змінити, яким стягнути з відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Головного управління юстиції в м. Києві на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому, в порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, оскільки дії державного виконавця щодо невиконання виконавчого листа було визнано протиправними, встановлено надмірно тривалий час виконання рішення у справі позивача, щодо стягнення коштів, а також враховуючи відсутність доказів у матеріалах виконавчого провадження щодо належного його виконання та враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивача, визначив суму відшкодування моральної шкоди на рівні 1000, 00 грн., оскільки сума в 10000, 00 грн., заявлена позивачем є недоведена відповідними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Cудом встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2012 стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 366364 грн. 68 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2370 грн. 38 коп. витрати, пов'язані з проведенням діагностичних робіт та зберігання автомобіля.

01.06.2012 Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.10.2013 було визнано бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов'язано останнього здійснити усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій з метою виконання виконавчого листа № 2-988/11 ( а.с. 34-37).

Крім того, як пояснював представник позивачавсудовому засіданні у першій інстанції,вони неодноразово зверталися у різні інстанції щодо тривалого виконання рішення суду.

Відомості щодо вчинення злочинів державним виконавцем Хлистуненком С.С. внесені до ЄРДР за № 006181 від 16 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України ( а.с. 38).

Посилання представника Управління державної казначейської служби України в Подільському районі м. Києва на те, що вони не можуть виконати рішення суду першої інстанції щодо списання коштів в сумі 1000, 00 грн. на користь ОСОБА_1, оскільки вважають, що вказані кошти повинні бути стягнуті з відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Головного управління юстиції в м. Києві, як про те просив позивач, так як шкода завдана саме цим органом, а тому повинна бути відшкодована за рахунок коштів, передбачених для цього органу, колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Так, ст. 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 28 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (Положення про Державну казначейську службу України Затверджене Указом Президента України від 13.04. 2011 N 460/2011).

Згідно вказаного вище Положення, Державна казначейська служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

На даний час рішення суду виконано, що визнано стороною позивача в судовому засіданні. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази наявності істотної шкоди завданої позивачу, як то ушкодження здоров'я, втрата нормальних життєвих зв'язків або порушення звичайного ритму життя, як на то посилається позивач.

Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в цій частині законними та обґрунтованими.

В порядку ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначений ст. 3 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд оцінюючи моральну шкоду дотримався зазначених вище вимог, навів обґрунтування прийнятого рішення, оцінив надані позивачем докази, врахував винну поведінку відповідача, а тому доводи ОСОБА_1 щодо неналежного обґрунтування рішення в цій частині та не дослідження належним чином наданих ним доказів на підтвердження розміру моральної шкоди в ромірі 10000, 00 грн. є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України в Подільському районі м. Києва - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :