Справа № 127/7158/15-ц Провадження № 22-ц/772/3175/2015Головуючий в суді першої інстанції Гуменюк К. П.
Категорія 43Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Сала Т.Б.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, зазначивши в заяві про те, що він тривалий час проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Внаслідок виникнення конфлікту з ОСОБА_3, остання чинить йому перешкоди у користуванні частиною будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 просив суд задовільнити його позовні вимоги, усунути перешкоди в користуванні 9/50 частки будинку АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом його вселення в зазначену вище частину будинку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зазначивши в заяві, що їм, на праві власності, належить по 9/50 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1. Реальний поділ частини будинку між ними не проведено. ОСОБА_2 зареєструвався в спірній частині будинку зі згоди попереднього власника будинку ОСОБА_5, членом їх сім'ї відповідач не являється, в спірному будинку в даний час не проживає, а тому просили визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2015 року позовні вимоги сторін у справі об'єднанні в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2015 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні 9/25 частками будинку АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення у справі, яким його позовні вимоги задовільнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги судова колегія приходить до висновку про те, що скарга задоволенню не підлягає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 9/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5, посвідченого 12.02.1999 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Миронюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-498.

Право власності на зазначену вище частку житлового будинку 15.02.1999 року було зареєстровано у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації.

Згідно технічного паспорту належна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності частина житлового будинку складається з наступних приміщень: двох кімнат житловою площею 10,3 кв.м. та 7,9 кв.м., кухні площею 4 кв.м. і тамбуру площею 2,1 кв.м. Відповідно до довідки Лівобережного квартального комітету м. Вінниці №1605 від 22.11.2013 року на зазначеній житловій площі зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

05.07.1989 року з дозволу попередньої власниці ОСОБА_5 (матері ОСОБА_3 та ОСОБА_4) в спірній частині будинку був зареєстрований ОСОБА_2

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення суд виходив з наступного.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 просив суд визнати його членом сім'ї ОСОБА_3 та усунути перешкоди в користуванні спірним будинком шляхом його вселення з підстав, передбачених ч.2 ст.64 та ч.4 ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_2 в спірну частину будинку АДРЕСА_1 вселився з дозволу попередньої власниці ОСОБА_5

Даний факт сторонами у справі не оспорюється.

Після смерті ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.1999 року власниками 9/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в рівних частках є ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Реальний поділ отриманої у спадщину частину будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до цього часу не проведено.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не заперечують факту проживання ОСОБА_2 в спірній частині будинку зі згоди попереднього власника ОСОБА_5 до листопада 2013 року. Однак заперечують, що після зміни в 1999 році власника спірної частини будинку вони давали свою згоду на проживання в будинку ОСОБА_2 Окрім цього ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_2 ніколи не являвся членом її сім'ї. Відповідач ОСОБА_3 також заперечує факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2

Відповідно до ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення свідків у справі з приводу проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_3, оскільки дані обставини свідкам стали відомі зі слів самого позивача ОСОБА_2

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про те, що ОСОБА_2 є членом сім'ї співвласника частини спірного будинку ОСОБА_3 позивач суду не надав.

В ухвалі Верховного Суду України від 04.10.2006 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року суди касаційної інстанції дійшли висновку про те, що виникнення у членів власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідними від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування жилим будинком. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів його сім'ї.

Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від прав самого власника.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своєї згоди на проживання ОСОБА_2 в належній їм на праві спільної часткової власності 9/50 частин будинку АДРЕСА_1 не давали, категорично заперечують, що ОСОБА_14 являється членом їх сім'ї, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та недоведеність заявлених ОСОБА_2 вимог.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення суд першої інстанції виходив з наступного.

В роз'ясненнях п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватись цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут ч.1 ст.405 ЦК України), таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому, стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення ст.ст.71, 72 ЖК України застосуванню не підлягають.

За відсутності у відповідача законних підстав для проживання в будинку, що належить позивачу на праві власності за відсутності такої згоди власника, наявні законні підстави для захисту порушеного права позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин в спірній частині будинку, яка складається з квартири АДРЕСА_1 не проживає, членом сім'ї власників житла не являється, перешкоджаючи таким чином праву власників володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном, передбаченого ст.317 ЦК України.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном.

Згідно вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги, що в даному випадку законодавством не врегульовані права користування житлом осіб, які не відносяться до категорії членів сім'ї власника житла та не є наймачами цього житла суд першої інстанції правомірно застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, аналогію закону.

Застосування аналогії закону дозволяється у випадках, якщо цивільні відносини не врегульовані Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) ч.1 ст.8 ЦК України.

За змістом ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам і матеріалам справи, ґрунтується на вимогах закону, а тому підстав для його скасування або зміни судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Сало Т.Б.