Справа № 456/5463/13 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/6331/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Мельничук О.Я., при секретарі: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про перегляд рішення суду від 11.11.2013 року за нововиявленими обставинами в частині стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Постановлено стягувати аліменти з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає у Російській Федерації, Санти-Мансійському автономному окрузі, Сургутського району, сел. Нижнєсортимське МКР Піонерний ,буд.№ 11, гуртожиток 34 кім. №2, працює Талаканському УТТ №1 ВАТ «Сургутнафтогаз» в розмірі 1/6 частини із всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 жовтня 2013 року. Вирішено питання судових витрат. Постановлено зарахувати до добровільно сплачених аліментів за цей період боржником ОСОБА_5 32 000 руб. РФ, а також враховує добровільно сплачену ОСОБА_5, а ОСОБА_4 отриманих інших платежів на суму 40 000 рос. Рублів на інші потреби.

Рішення суду оскаржили представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_4.

Апелянт - ОСОБА_3 просить рішення скасувати, заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв»язку з ново виявленими обставинами заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів залишити без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про порушення судом та неправильне застосування норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Заяву про перегляд рішення суду від 11.11.2013 року позивач мотивувала наявністю нововиявленої обставини, а саме, що їй не було відоме місце реєстрації відповідача за межами України. Зазначене не відповідає дійсності , оскільки позивач знала про те, що такий є громадянином РФ, про його місце реєстрації , так як у 2011 році проживала з відповідачем за його адресою де була зареєстрованою. Позивач не подала доказів які спростовують факти покладені в основу рішення. Суд в порушення норм ст.. 365 ЦПК України спочатку скасував рішення від 11.11.2013 року, а тільки 03.10.2014 року ухвалив рішення, всупереч тому , що перевірки наявності підстав для скасування рішення проводиться в одному судовому засіданні. Відповідач належним чином виконує обов»язки по утриманні малолітньої доньки, окрім того на утриманні у відповідача є неповнолітня донька яка навчається в Ужгородському університеті.

Апелянт ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції прийшов до необгрунтованого висновку про те, що задовольняючи позов для утримання доньки ОСОБА_6 будуть достатніми аліменти в розмірі 1/6 частини всіх доходів. Суд протизаконно скасував рішення та фактично зменшив розмір аліментів, хоча цього не просили ні позивач ні відповідач.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7, перевіривши доводи скарг та матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено. Постановлено стягувати з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі ? частини його заробітку(доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2013 року і до досягнення повноліття.

Оскільки відповідач працював у Російській Федерації, стягувач ОСОБА_4 звернулась з клопотанням до суду РФ через Головне управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території Російської Федерації рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року.

Ухвалою суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри РФ від 10.04.2014 року в задоволенні зазначеного вище клопотання було відмовлено з тих підстав, що відповідач своєчасно та належним чином не був повідомлений про судовий розгляд у справі, за наслідками якої винесено рішення від 11.11.2013 року /а.с.40-41/.

Як видно з позовної заяви, звертаючись з позовом про стягнення аліментів, позивач зазначала місцем проживання відповідача с.Добрівляни, Стрийського району Львівської обл., та місце роботи м.Сургут, вул. Нефтеюганське шоссе,7 ,Талаканське УТТ №1 ВАТ «Сургутнафтогаз»/а.с.1/.

В подальшому 20.05.2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з заявою про перегляд рішення від 11.11.2013 року за нововиявленими обставинами, вказуючи на те, що місце проживання відповідача їй не було відоме, їй відмовлено у наданні дозволу на примусове виконання рішення з тих підстав, що такий не був належним чином повідомленим про судовий розгляд.

Згідно ухвали Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 05.06.2014 року заяву про перегляд рішення від 11.11.2013 року за нововиявленими обставинами в частині стягнення аліментів задоволено та рішення скасовано. Окрім того в ухвалі постановлено звернутись з дорученням до компетентних органів РФ про вручення судових документів за місцем проживання та реєстрації відповідача с. Нижнєсортимський МКР Піонерський, 11 гуртожиток 34, кім2. Справу призначити до розгляду після виконання вимог Конвенції та вручення відповідних повідомлень відповідачу /а.с.49/.

Як видно з матеріалів справи, Сургутський районний суд РФ підтвердив про виконання судового доручення про вручення документів відповідачу по справі про перегляд рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2013 р. за нововиявленими обставинами /а.с.59/. Згідно відповіді зазначеного суду від 23.07.2014 року у додатку вказано підтвердження про вручення судових документів, повідомлення про день розгляду справи, та надіслано копію паспорта відповідача ОСОБА_5 з відміткою місця реєстрації пос. Нижнєсортимский МКР Пионерский, дом.19 общ.40 /а.с.62/.

Як видно з оскаржуваного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.10.2014 року, суд, стягуючи аліменти з ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 виходив з того, що з часу подачі позову, тобто з жовтня 2013 року позивачка ОСОБА_4 отримала від відповідача переказів в сумі 72 000 руб., такий є громадянином РФ , парпорт гр. РФ видано 23.02.2013 р., окрім того від інших шлюбів такий має трьох дітей, з них неповнолітню ОСОБА_8 31 липня 1997 року, якій надає матеріальну допомогу. Позивач ОСОБА_4 проживає разом із дочкою ОСОБА_9 в с. Дулібах Стрийського району та дитина знаходиться на її утриманні.

А тому, прийшов до висновку про часткове задоволення позову (1/6 частина доходу), враховуючи те, що відповідач офіційно працює , має стабільний заробіток, добровільно надіслав кошти та сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі .

З висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Як видно з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 16грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року, яким відмовлено у задоволенні позову - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Підставами для скасування зазначеного рішення було те, що суд належним чином не встановив обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів у розумінні ч.1 ст.184 СК України, не врахував, що право позивача на стягнення аліментів передбачено законом.

Як видно з виписки за операціями грошових переказів, відповідач у 2014 р. протягом січня листопада здійснював переказ коштів на ім»я ОСОБА_4 , чого не заперечила позивач, однак позивач здійснення переказів пов»язує з наявністю судового спору та небажанням відповідача платити аліменти в подальшому, про що пояснила в суді апеляційної інстанції, а відтак, вважає про наявність у неї права на стягнення аліментів на утримання дитини передбаченого законом.

Як встановлено, на утриманні позивача ОСОБА_4 перебуває двоє неповнолітніх дітей донька ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_6 та донька він іншого шлюбу ОСОБА_10 -ІНФОРМАЦІЯ_7, батько доньки ОСОБА_10 помер у 2004 році , що підтверджено доданими до справи документами.

Довідкою про доходи позивача ОСОБА_4 за місцем праці підтверджено про її щомісячний дохід, який у середньому становить 1800 грн./міс., проте як прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18р. з 01.01.2015 р. становить -1286 грн. ,а така сума доходу є недостатньою для утримання дитини.

З пояснень представника відповідача в апеляційній інстанції встановлено, що відповідач надалі проживає у РФ, працює-Талаканське УТТ №1 ВАТ «Сургутнафтогаз» м. Сургут, вул..Нефтеюганське шоссе, 7, Ханти-Мансійський автономний округ, Росія, машиністом агрегатів по обслуговуванню нафтогазопромислового обладнання, що підтверджено і ухвалою суду РФ /а.с.41/ , однак про його офіційні доходи такій не відомо, відповідач не може надати їй таку інформацію, від іншого шлюбу відповідач має трьох дітей, такі на даний час є повнолітніми, проживають в Україні, аліментних зобов»язань відповідач щодо інших дітей не має.

Зазначені обставини не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів, судом враховано і ту обставину, що відповідач добровільно перераховував кошти на рахунок позивача, однак як видно з матеріалів справи, такі перекази не носять систематичного характеру , а відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення з визначеним судом розміром стягуваних аліментів в 1/6 частці від доходу, оскільки позивач має право на стягнення аліментів на утримання дитини в порядку, передбаченого законом, а відповідач у належний спосіб не довів про відсутність можливості такі сплачувати.

Доводи апелянта про те, що місце реєстрації відповідача позивачу було відомо, тому зазначена обставина не є ново виявленою, на увагу не заслуговують, оскільки як вбачається з ухвали суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри РФ від 10.04.2014 року місце реєстрації відповідача є Сургутський район, п.Нижнесортимський, мкр. Пионерський, буд.11, гуртож. 34, к.5, однак його паспортні дані про реєстрацію згідно копії паспорту містять іншу адресу реєстрації пос. Нижнесортимський, мкр. Пионерський,буд.19, гуртож.40.

Матеріали справи не містять доказів про те, що зазначені адреси місця реєстрації відповідача до отримання позивачем ухвали суду РФ від 10.04.2014 р. та копії паспорту відповідача були відомі позивачу.

Як видно з долученої копії конверта, скерованого відправником судом РФ з копією ухвали суду РФ від 10.04.2014 року, таку відправлено 17.04.2014 року, позивач отримала таку 03.05.2014 р., з заявою до суду про перегляд рішення за нововиявленою обставиною звернулась 20.05.2014 р., в строк до одного місяця від дня (03.05.2014 р.) коли дізналась зі змісту ухвали РФ , та надісланих документів про місце реєстрації відповідача, а отже нею дотримані вимоги ст.. 362 ч.1 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що в порушення норм ст.. 365 ЦПК України суд спочатку скасував рішення від 11.11.2013 року, а 03.10.2014 року ухвалив рішення всупереч тому, що перевірка наявності підстав для скасування рішення проводиться в одному судовому засіданні, вказують на процесуальне порушення, однак не є підставою для скасування рішення суду, оскільки це порушення не вплинуло на правильність вирішення спору, окрім того, протягом зазначеного проміжку часу були вчинені процесуальні дії з вручення судових документів відповідачу у зв»язку з переглядом рішення за нововиявленими обставинами, що відповідає Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах та зазначена апелянтом обставина не може вказувати на процесуальне порушення як підставу для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, відтак, підстав для скасування рішення суду та визначення розміру аліментів у іншій частці від присудженої, колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_11