У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ужгородської міської ради, третя особа: прокуратура міста Ужгорода, про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради та державного акту на право власності на землю за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

20 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що його мати ОСОБА_3 являється власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка користувалася земельною ділянкою площею 0,0614 га за вказаною адресою. На підставі рішення ХІХ сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 20 вересня 2013 року надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0614 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла не завершивши питання по реєстрації права власності на вказану земельну ділянку.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в тому числі грошові вклади з банківських установах, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1.

Незважаючи на те, що відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_2, Ужгородська міська рада 19 грудня 2013 року незаконно прийняла рішення за №1172 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0195 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, частину землі двору, якою він із мамою користувалися більше 15 років.

Посилаючись на вказані обставини позивач в уточнених позовних вимогах просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними та скасувати п. 1.18. рішення Ужгородської міської ради ХХ-ї сесії VІ-го скликання від 19 грудня 2013 року за № 1172 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на землю від 18 лютого 2014 року за №17956598.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2014 року в задоволенні позову0 ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ужгородської міської ради, третя особа прокуратура міста Ужгорода, про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради та державного акту на право власності на землю відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - міська рада визнала позов і підтвердила факт помилкового прийняття рішення про віднесення землі площею 0,0195 га двору будинку позивача до двору будинку АДРЕСА_2, яка згідно інвентарної справи та інших письмових доказів віднесена до дворогосподарства АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_6, яка представляє інтереси відповідачки ОСОБА_2, просила відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану та безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Прокурор Косаковський В.О. вважав апеляційну скаргу необгрунтованою.

Представник Ужгородської міської ради Мінеєва І. надіслала листи про розгляд справи без участі представника міської ради, зазначила, що при прийнятті рішення, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку ОСОБА_2, що розташована у АДРЕСА_2, Ужгородська міська рада керувалась чинним законодавством та діяла в межах повноважень, при цьому не володіла інформацією, викладеною в позові ОСОБА_1, що призвело до виникнення спору.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 152 Земельного Кодексу України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки, згідно частини 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Матеріалами справи встановлено, що згідно п. 2.10. витягу з рішення ХІХ-ї сесії VI-го скликання Ужгородської міської ради від 20 вересня 2013 року №1052 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки з подальшою передачею у власніть земельної ділянки площею 0,0614 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Встановлено, що пунктом 2.29. вказаного вище рішення ХІХ-ї сесії VI-го скликання Ужгородської міської ради від 19 вересня 2013 року №1052 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки з подальшою передачею у власніть земельної ділянки площею 0,0195 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2.

Пунктом 1.18. рішення ХХ-ї сесії VІ-го скликання Ужгородської міської ради від 19 грудня 2013 року № 1172 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0195 га (кадастровий номер :33:001:160 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, та передано їй у власність.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 - мати позивача.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в тому числі грошові вклади в банківських установах, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповідала ОСОБА_1.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 3 жовтня 2014 року № 646 ОСОБА_1 прийняв спадщину, яка складається з квартири, що розташована в АДРЕСА_1.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права власності на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до змісту ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Суд встановив, що на момент прийняття оспорюваного рішення міської ради від 19 грудня 2013 року ОСОБА_1 не був власником квартири АДРЕСА_1, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки був наданий його матері (як власнику квартири) ОСОБА_3, на замовлення якої і розроблявся проект землеустрою. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2, надавався одним рішення Ужгородської міської ради від 20 вересня 2013 року №1052 (підпункти 2.10. та 2.29. відповідно) з урахуванням генерального плану забудови міста Ужгород, що підтверджує відсутність будь-якого накладення земельних ділянок.

Таким чином, є вірним висновок суду, що проект відведення земельної ділянки не визначений чинним законодавством як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін.

Сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи щодо накладення спірних земельних ділянок, належним доказом на підтвердження цієї інформації може бути тільки висновок землевпорядної експертизи, апеляційний суд задавав питання з цього приводу, однак позивач та його представники такого клопотання не заявили.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) в судовому порядку незаконними визнаються акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Нічим не спростовано висновок суду першої інстанції, що приймаючи пункт 1.18. рішення Ужгородської міської ради від 19.12.2013 року за №1172, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_2, міська рада діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III (з наступними змінами) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах - не більше 0,10 гектара.

Судом встановлено, що в порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України, ОСОБА_2 27 серпня 2013 року звернулася до органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельними ділянками державної або комунальної власності, а саме до Ужгородської міської ради, з відповідною заявою про надання земельної ділянки у власність площею 0,0195 га, яка розташована в АДРЕСА_2.

За наслідками розгляду її звернення, уповноважений орган - Ужгородська міська рада - прийняла рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В подальшому замовила у землевпорядній організації - ПП «Тіса» - виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Додаток №1 до договору №04/10-01/13 від 04 жовтня 2013 року, а саме, «Завдання на виконання робіт», було погоджено начальником управління Держземагенства в Ужгородському районі та затверджено нею 01.10.2014 року.

Згідно з довідкою Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області від 08.11.2013 року №2248/03-13 про правовий статус земельної ділянки, виданої на ім'я ОСОБА_2, земельна ділянка розташована в АДРЕСА_2, відноситься за цільовим призначенням до земель житлової та громадської забудови (згідно ст. 19 Земельного кодексу України), жодних обмежень прав на земельну ділянку і наявних земельних сервітутів не встановлено.

Встановлено, що відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено уповноваженими органами влади: згідно з Висновком Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області від 08.11.2013 р. №845/03-14 вищенаведений проект землеустрою погоджено; згідно з Висновком Управління містобудівного комплексу та земельних ресурсів Ужгородської міської ради від 13 листопада 2013 року №1677 представлений проект землеустрою погоджено.

Державний кадастровий реєстратор зареєстрував земельну ділянку у Державному земельному кадастрі і видав Витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку із зазначенням у ньому кадастрового номеру .

Межі земельної ділянки були закріплені межовими знаками встановленого зразка (акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 31.10.2013 р.).

Судом встановлено, що після вищенаведених заходів ОСОБА_2 звернулася до органу, уповноваженого розпоряджатись земельною ділянкою - Ужгородської міської ради, з клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Орган, уповноважений розпоряджатись земельною ділянкою, прийняв рішення про затвердження проекту та передачу у власність земельної ділянки із зазначенням площі, місця розташування та кадастрового номеру земельної ділянки, який зазначений у Витязі із Державного земельного кадастру.

З огляду на викладене є обгрунтованим та відповідає вимогам закону висновок суду першої інстанції, що право власності набуто відповідачкою правомірно: з отриманням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2; у подальшому розробкою проекту землеустрою з відповідним погодженням дозвільними установами; з встановленням меж земельної ділянки в натурі; із затвердженням проекту землеустрою рішенням Ужгородської міської ради від 19.12.2013 року за №1172; з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно: земельну ділянку від 18.02.2014 року, індексний номер: 17956598.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування п. 1.18. рішення ХХ-ї сесії VІ-го скликання Ужгородської міської ради від 19 грудня 2013 року № 1172 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0195 га (кадастровий номер :33:001:160) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, та передачі їй у власність, оскільки Ужгородська міська рада законно розпорядилась землями комунальної власності.

Вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 18 лютого 2014 року є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, у задоволенні якої відмовлено. Тому є правомірним висновок суду про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог закону.

Рішення виконкому Ужгородської міської ради від 14 лютого 1953 року про затвердження права користування земельними ділянками за домоволодінням АДРЕСА_1 правового значення для вирішення даного спору немає, оскільки не відображає площу земельної ділянки, якою користувався наймач квартири № 2 вказаного будинку.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: