АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8304/15 Справа № 176/841/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волчек Н. Ю. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей виконкому Жовтоводської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на оформлення проїзного документу та виїзд малолітньої дитини за межі України без дозволу батька.

Зазначала, що з 04.09.2010 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, за час шлюбу у них народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Шлюб з відповідачем було розірвано 28.11.2013 року. 09.04.2015 року позивачка та громадянин РФ ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. Посилаючись на те, що вона має бажання поїхати зі своїм сином у РФ з метою оздоровлення дитини та для знайомства дитини з родичами ОСОБА_8, однак відповідач в добровільному порядку такого дозволу не дає, а тому просила суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 - за межі України без згоди його батька на строк з 01.08.2015 по 01.09.2015 до РФ, та на строк з 02.09.2015 по 02.10.2015 року до окупованої території АР Крим; надати дозвіл на оформлення уповноваженими органами України проїзного документа дитини.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29.07.2015 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неповноту з'ясовних обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року, який 27 листопада 2013 року розірваний рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області (а. с. 7).

Від спільного життя мають мололітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого являються позивач та відповідач (а.с.6).

Малолітній ОСОБА_9 проживає разом з матір'ю (позивачем по справі) за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ЖРЄУ №1 від 05.06.2015 (а.с.26).

09 квітня 2015 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином Російської Федерації ОСОБА_8 (а.с.14).

На теперішній час позивачка бажає тимчасово виїхати до РФ з малолітнім сином до родини чоловіка, які запрошують приїхати до них у гості для знайомства та спілкування. А також для оздоровлення та розширення кругозору дитини до Автономної республіки Крим. Але відповідач - ОСОБА_5 не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №289 від 21.05.2015 року про призначення днів побачень ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з їх малолітнім сином та онуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме щотижня в неділю з 10:00 години до 18:00 години без присутності матері.

Згідно протоколу №23 комісії з питань захисту прав дітей від 12 червня 2015 року, комісія не надала дозвілу ОСОБА_6 на виїзд разом з малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації без дозволу та супроводу батька ОСОБА_5. /а.с.31,44/

Позивачем надано гарантійного листа ОСОБА_8 (чоловіка позивача), довідки про його доходи, свідоцтво про право власності на квартиру (а.с. 15,17,18,19), відповідно до якого дитина буде перебувати на території РФ у трикімнатній квартирі. Також, позивачем на підтвердження своєї сплатоспроможності та можливості утримувати дитину в належних умовах надано довідку про доходи та про наявність коштів на особистому рахунку у банковій установі (а.с.38,39).

Відповідач, як батько сина, заперечував про його тимчасовий виїзд за кордон, оскільки позивачка має намір фактично вивезти дитину не на відпочинок та оздоровлення, а на постійне місце проживання до Російської Федерації, так як вона створила нову сім`ю з громадянином Російської Федерації, у зв'язку з цим він не надає дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач безпідставно перешкоджає виїзду дитини за межі України, діє не в інтересах дитини, тому задовольнив позовні вимоги.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з наступних підстав.

Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157 - 159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №289 від 21.05.2015 року про призначення щотижня побачень ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з їх малолітнім сином та онуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 31/.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що разі вивезення дитини за межі України, батько та бабуся малолітньої дитини будуть позбавлені права, якийсь час спілкуватися з нею.

Згідно протоколу №23 комісії з питань захисту прав дітей від 12 червня 2015 року, комісія не надала дозвілу ОСОБА_6 на виїзд разом з малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації без дозволу та супроводу батька ОСОБА_5. /а.с.44/

У відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь які докази які б підтверджували необхідність виїзду за межі України малолітньої дитини, і такий виїзд є необхідним саме в інтересах дитини, суду не надані.

Посилання позивача, з яким погодився суд першої інстанції на те, що дитині необхідно оздоровлення дитини за кордоном у літній період, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що малолітній дитині необхідно оздоровлення за межами України, тим паче на тимчасово окупованій, Російською Федерацією, території України - Автономної республіки Крим.

Наданий висновок/а.с 41/, не є належним та допустимим доказом, оскільки є ксерокопією та не містить даних щодо особи, якій встановлено діагноз.

Крім того, колегія суддів вважає, враховуючи обстановку, яка склалася в Автономній республіці Крим внаслідок її окупації, виїзд до тимчасово окупованої території України - Автономної республіки Крим малолітньої дитини в даний час може бути небезпечним для неї.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд малолітньої дитини не доведені, тому не підлягають задоволенню, як основні вимоги так і похідні. Рішення суду першої інстанції, в такому випадку, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

СУДДІ: