Справа № 440/186/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/135/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника ТзОВ «Приват - Агро-Львів» - Целіка В.В., позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват - Агро-Львів» на рішення Буського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват - Агро-Львів»,третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив поновити його на роботі у ТзОВ «Приват-Агро-Львів» на посаді агронома, стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу та 10 000 гривень моральної шкоди (а.с.1-5).

Оскаржуваним рішенням Буського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на раніше займаній посаді агронома в ТзОВ «Приват-Агро-Львів».

Стягнуто з ТзОВ «Приват-Агро-Львів» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 11 січня 2014 року до дня поновлення на роботі.

Стягнуто з ТзОВ «Приват-Агро-Львів» на користь ОСОБА_3 5000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 27 серпня 2014 року стягуто з ТзОВ «Приват-Агро-Львів» на користь ОСОБА_3 суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 11 січня 2014 року по 02 червня 2014 року в сумі 10 880 гривень.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Приват-Агро-Львів».

В апеляційні скарзі посилаються на те, що посада агронома передбачає працю в польових умовах, із значним фізичним навантаженням, з безпосереднім контактом з агрохімікатами. Згідно довідки МСЕК від 21 липня 2011 року така робота ОСОБА_3 протипоказана, останній є інвалідом третьої групи.

Згідно наказу №201 від 08 листопада 2013 року на підприємстві було створено комісію щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі.

Комісія визначила, що агроном ОСОБА_6 не може обіймати вказану посаду за станом здоров»я, крім того, продуктивність праці у нього була нижчою, ніж в іншого агронома - ОСОБА_7

08 листопада 2013 року на підприємстві видано наказ №202 «Про скорочення штату працівників», згідно якого скорочено посаду, яку займав ОСОБА_6

Позивача було своєчасно повідомлено про наступне звільнення з 10 січня 2014 року, однак останній відмовився від підпису про ознайомлення з відповідним наказом, про що було складено акт від 08 листопада 2014 року.

Суд безпідставно стягнув на користь позивача моральну шкоду.

Просить рішення Буського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Приват - Агро-Львів» - Целіка В.В. на підтримання апеляційної скарги, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як зазначено у ст.42-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 у п.19 зазначено, що суди зобов»язані з»ясувати, розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням працівників за пунктом 1 ст. 40 КЗпП, чи справді були зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи дотримано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те,що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як убачається із матеріалів справи, згідно протоколу №06/11-13 ПАЛ загальних зборів учасників ТзОВ «Приват-Агро-Львів» від 06 листопада 2013 року погоджено проведення оптимізації чисельності працівників на підприємстві шляхом звільнення (скорочення чисельності) працівників Товариства (а.с.44).

На виконання рішення зборів, наказом директора ТзОВ «Приват-Агро-Львів» №201 від 08 листопада 2013 року на підприємстві було створено комісію щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі.

Комісія визначила, що агроном ОСОБА_6 не може обіймати вказану посаду за станом здоров»я, крім того, продуктивність праці у нього була нижчою ніж в іншого агронома - ОСОБА_7

08 листопада 2013 року на підприємстві видано наказ №202 «Про скорочення штату працівників», згідно якого скорочено посаду яку займав ОСОБА_6

Проте, в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України відповідач не попередив про це персонально ОСОБА_3 за два місяці, не запропонував йому іншу роботу на даному підприємстві, та не довів до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення на підприємстві.

Акт комісії ТзОВ «Приват-Агро - Львів» про відмову ОСОБА_3 від підпису про ознайомлення з наказом №202 від 08 листопада 2013 року не перешкоджав позивачу надіслати такий поштою, що в даному випадку не було зроблено. ОСОБА_6 як в суді першої, так в суді апеляційної інстанції заперечував про те, що йому пропонували ознайомитись із наказом №202 від 08.11.2013 року про наступне звільнення з 10.01.2014 року.

Тому відповідачем був порушений порядок вивільнення працівників, передбачений ст.49-2 КЗпП України.

Також відповідачем порушено вимоги ст.42 КЗпП України стосовно переважного права ОСОБА_8 на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці.

Як убачається із штатного розкладу ТзОВ «Приват-Агро-Львів» на момент видання наказу №202 «Про скорочення штату працівників» від 08 листопада 2013 року, у службі рослинництва значилася посада головного агронома, яку займав ОСОБА_9, та двох агрономів, відповідно, вказані посади займали ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На той час (станом на 08.11.2013 року) більш висока кваліфікація була у ОСОБА_3, який мав диплом вченого агронома з 1997 року (диплом спеціаліста), натомість ОСОБА_7 диплом агронома - спеціаліста отримав лише 15 листопада 2013 року.

Стаж роботи на підприємстві ОСОБА_8 є значно вищим за стаж роботи ОСОБА_7

Якщо ОСОБА_10 працював агрономом у ТзОВ «Приват-Агро-Львів» з 08 лютого 2011 року, то ОСОБА_7 з 15 квітня 2013 року.

Відтак, більш висока кваліфікація і продуктивність праці була очевидно у ОСОБА_8

Крім того, при скороченні штату працівників не враховано, що на утриманні у ОСОБА_8 неповнолітній син ОСОБА_11, 2002 р.н. та дочка - студентка ОСОБА_12,1995р.н., а ОСОБА_7 був неодружений.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_3 протипоказана робота у польових умовах у зв»язку з інвалідністю, не є підставою для звільнення з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

У випадку виявлення невідповідності працівника займані посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню даної роботи, такий може бути звільнений з роботи за іншою правовою підставою (п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України), що у даному випадку не було зроблено.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., суд першої інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_10, стан його здоров»я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Враховано те, що позивач незаконно звільнив з роботи інваліда, права на працю якого закріплені Конвенцією про права інвалідів від 13 грудня 2009 року, яка ратифікована Україною Законом №1767-V (1767-17) від 16.12.2009 року з датою набрання чинності 06 березня 2010 року та Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариста з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів» - відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.