Справа № 345/833/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2541/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників: апелянта - Сененко Т.М. ,Бойчука М.Й.; відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника-ОСОБА_16..;третьої особи - ОСОБА_6, її представника-ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Калуського міськрайонного районного суду від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Калуська міська рада, Служба у справах дітей Калуської міської ради, відділ у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Калуського МВ УМВС про виселення із житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.03.2014р звернено стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить інотекодавцю ОСОБА_6 на підставі договору дарування квартири від 22.12.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В., зареєстрованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 14.04.2008р., номер запису 3165/88 в книзі 82, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 12684678, в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального безбалансового відокремленого відділення № 10008/0142 філії - Івано-Франківського обласною управління - в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії №77, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_10 08.05.2008р. , в розмірі 260 507,98 грн., з них 157700,00грн., основного боргу та 100807,98грн. нарахованих відсотків згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 30.04.2013р. Реалізацію предмета іпотеки зобов'язано провести шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну для реалізації предмету іпотеки на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під-час проведення виконавчих дій, про що було видано виконавчий лист. 05.12.2014р. позивачем на адресу відповідачів були направлені вимоги про звільнення житлового приміщення - іпотечного майна у місячний термін. Всупереч вищезазначеному, відповідачі та третя особа не звільняють квартиру на яку звернено стягнення за кредитним договором та договором іпотеки. У зв'язку із цим, просив виселити всіх мешканців вищезазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення і зняти їх із реєстрації.

Рішенням Калуського міськрайонного районного суду від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ «Державний ощадний банк України» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 30.04.2013 року з позичальника ОСОБА_10 та поручителів ОСОБА_11, ОСОБА_8 стягнуто в солідарному порядку в користь банку заборгованість в сумі 260507,98грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.03.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження та накладено арешт на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1. Згідно з вимогами ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Іпотекодавцю та зареєстрованим особам надіслано вимогу про виселення 05.12.2014 року, що є обов'язком добровільно звільнити жиле приміщення протягом одного місяця.

Апелянт також вказує, що висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із квартири без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано квартиру,яка була придбана не за рахунок кредитних коштів є помилковим. Так, згідно ч.3 ст. 109 ЖК України передбачено, що при зверненні стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення, відповідне рішення є підставою для виселення мешканців. Застереження про надання іншого житлового приміщення не передбачено.

Вважає також, що судом не були досліджені обставини про те, що на момент укладення договору іпотеки в квартирі були зареєстровані тільки повнолітні особи. Інші особи, в тому числі чотири неповнолітніх дітей були зареєстровані після укладення договору іпотеки без згоди банку.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, з чим не погодилися відповідачі, треті особи та їх представники, які прибули в судове засідання.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.03.2014р звернено стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_6 на підставі договору дарування квартири від 22.12.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В., зареєстрованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 14.04.2008р., номер запису 3165/88 в книзі 82, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 12684678, в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального безбалансового відокремленого відділення № 10008/0142 філії - Івано-Франківського обласного управління - в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії №77, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_10 08.05.2008р. , в розмірі 260 507,98 гри., з них 157700,00грн., основного боргу та 100807,98грн. нарахованих відсотків, згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 30.04.2013р. Реалізацію предмета іпотеки зобов'язано провести шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну для реалізації предмету іпотеки на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі

05.12.2014р. позивачем на адресу відповідачів були направлені вимоги про звільнення житлового приміщення - іпотечного майна у місячний термін (а.с.25-28).

...

Згідно довідки КП «ЖЕО №1» від 16.06.2014р. виданій ОСОБА_6, вона дійсно проживає у квартирі АДРЕСА_1. Разом з нею у квартирі проживають: ОСОБА_12, 1998р.н., ОСОБА_13,2005р.н„ ОСОБА_14,2008р.н., ОСОБА_7, 1976р.н., ОСОБА_4, 1954р.н„ ОСОБА_8, 1954р.н., ОСОБА_5, 1986р.н., ОСОБА_15,2008р.н. (а.с.24).

Вищевказані обставини підтверджуються документальними доказами, що є в матеріалах справи.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано квартиру , яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Такий висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України, частини 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення па іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення па предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканні зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надасться тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла

Таку ж правову позицію розділяє Верховний суд України у справі №6-447 цс 15, де зазначає, що за змістом ст.ст. 39,40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку ( жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв' язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відсутність підстав для задоволення позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»- відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного районного суду від 15 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк