Справа № 500/5963/15-ц
Провадження № 2/500/2861/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Грубіян Л.І.
при секретарі - Матвійчук Н.Ф.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника третьої особи- Єнакієвої Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських праву відношенні його малолітньої дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач разом з позивачем та дочкою не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про її духовний і фізичний розвиток не цікавиться тощо. Всі питання щодо виховання дитини позивачем вирішуються самостійно, без участі і підтримки відповідача. Також, звертає увагу на те, що дитина вважає батьком ОСОБА_7, оскільки він займається її вихованням та утриманням, приймає участь у вирішенні всіх питань, що виникають у житті дитини.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, у судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив.
Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.
За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Так, у судовому засіданні встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.02.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 24.06.2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам, та стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 23649,68 грн.

Згідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2013 року ОСОБА_5 оголошено у розшук, оскільки останній ухиляється від сплати аліментів на користь позивача на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_6

Відповідно до довідки, наданої завідувачем ДНЗ №34 «Дельфінятко», дитиною займається мати, дитина ніколи не згадувала про рідного батька.

У відповідності до довідки КП «Житсервіс-2» за №509 від 15.09.2015 року, ОСОБА_1 проживає разом із дочкою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за вих.№04/21-1821 від 16.10.2015 року ОСОБА_5 визнано за доцільне та в інтересах дитини позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не цікавиться їх здоров'ям, не створює умови для отримання нею освіти, а також не проявляє до них батьківської уваги та турботи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити, так як позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини.

Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах.

Керуючись ст.ст.141, 164, 165, 166 СК України, ст.ст.10, 11, 58-61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224-228 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні його малолітньої дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення направити для відома відповідачу.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, що подається до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у справі, до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л.І.Грубіян