Ухвала

іменем україни

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Волинського обласного військового комісаріату, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про усунення від отримання частки матеріальної допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 травня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач ОСОБА_5 є батьками, а ОСОБА_4 братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який під час проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув у результаті вибухової травми. Смерть пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Зазначала, що загиблий син перебував повністю на її утриманні. Батько вихованням сина не займався, ухилявся від виконання батьківського обов'язку щодо його утримання, був засуджений, на даний час має заборгованість по аліментах. Ураховуючи наведене, просила усунути ОСОБА_5 від одержання одноразової грошової допомоги після смерті сина військовослужбовця ОСОБА_6, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що ОСОБА_5 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 позбавлений не був, а будь-яких інших підстав для усунення одного з батьків від одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця чинним законодавством не передбачено.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Частиною 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 166 СК України правовим наслідком позбавлення батьківських прав є втрата такою особою прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками

ОСОБА_6

14 травня 2004 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

15 серпня 2006 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки-розрахунку від 13 листопада 2014 року за період з 7 червня 2006 року по 13 листопада 2014 року за ОСОБА_5 рахується заборгованість по аліментах в розмірі 30 193,54 грн.

Згідно із довідкою Полтавської виправної колонії № 64 ОСОБА_5 відбував покарання у місцях позбавлення волі з 31 серпня 2004 року по

29 серпня 2008 року за ст. ст. 289 ч. 3, 69 КК України.

З обставин справи, встановлених судом убачається, що ОСОБА_5 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 позбавлений не був.

Разом із тим, судом установлено, що ОСОБА_5 поповнював картковий рахунок для ОСОБА_6 здійснював поштові перекази останньому за період з 28 вересня 2009 року по 24 березня 2010 року,

24 травня 2011 року, а згідно із рапортом від 22 травня 2013 року ОСОБА_6 надано дозвіл на виїзд за межі Деснянського гарнізону з 25 по

26 травня 2013 року до батька.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

15 квітня 2013 року між Міністерством оборони України та

ОСОБА_6 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті пошкоджень внаслідок вибухової травми ОСОБА_6 помер. Смерть пов'язана з виконанням обов'язків військової служби.

Частиною 1 ст. 16-1 даного Закону визначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста.

ОСОБА_3, як матір загиблого військовослужбовця, звернулася із заявою про отримання зазначеної одноразової грошової допомоги.

Пунктом. 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_3 посилалась на те, що до виниклих правовідносин слід застосувати аналогію закону, так як до відносин щодо отримання одноразової державної грошової допомоги у зв'язку з загибеллю військовослужбовця є відносини з приводу усунення від права на спадкування регламентовані ст.1224 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не ґрунтуються на законі.

Згідно із абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України, на яку посилається заявник, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Разом із тим, склад спадщини визначається на момент смерті спадкодавця, а одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу спадщини не входить.

Таким чином, установивши, що сім'я позивача має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку зі смертю військовослужбовця, а будь-які підстави усунення батька від одержання такої відсутні, при цьому факт наявності заборгованості по аліментах не є підставою для відмови у виплаті такої допомоги , суди прийшли до правильного висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заявленого позову.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від

6 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська