УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 9 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_4. був укладений кредитний договір № ZPV0GK0000019, відповідно до умов якого воно зобов'язалося надати їй кредит у розмірі 61 440 доларів США строком до 4 вересня 2027 року, а відповідач зобов'язалася повернути його та сплатити відсотки за користування ним у строки та порядку, встановлені договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 7 вересня 2007 року уклали договір іпотеки, згідно з п. 33.3 якого позичальник надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 61,22 кв.м., житловою площею 44,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка їй належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Зазначало, що ОСОБА_4 належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань та рішенням Орджнікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 61,22 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

За даною адресою зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 (зареєстрована з 3 січня 2008 року) та ОСОБА_7 (зареєстрований з 20 жовтня 2010 року).

Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Проте, банк такої згоди не надавав.

Враховуючи викладені обставини, просило виселити ОСОБА_4, ОСОБА_7 та інших осіб, які проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки та розташована за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 4 березня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з квартири за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_9, ОСОБА_8, - ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, застосувавши положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», на підставі поданих сторонами доказів, які оцінені відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що відповідач із малолітнім сином добровільно не виселяються із спірної квартири, на яку рішенням суду від 19 травня 2011 року звернуто стягнення на користь банку.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно зазначив у рішенні, що розбіжності у даті кредитного договору та описка у його номері можуть бути усунуті шляхом виправлення описок в порядку ст. 219 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав вважати, що ним при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення апеляційного суду є правильним та законним, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик