АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище» та прокуратури Дніпропетровської області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року по справі за позовом прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище», третя особа - Управління - служба у справах дітей Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.08.2014 року ОСОБА_2 зараховано до складу студентів, прийнятих на навчання за державним замовленням за спеціальністю «Сестринська справа» за денною формою навчання. Батько позивачки ОСОБА_3 з 26.01.2009 року працює на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті станом на 02.07.2014 року складає 18 років. На підставі ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивачка має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, з 01.09.2014 року по теперішній час ОСОБА_2 стипендія нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У звязку з цим, відповідачем за період з 01.09.2014 р. по 28.02.2015 р. позивачці не дораховано та не доплачено грошові кошти в сумі 4558,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 4558,00 грн. заборгованості по виплаті стипендії з 01.09.2014 р. по 28.02.2015 р.; зобовязати відповідача з 01.03.2015 р. виплачувати ОСОБА_2 стипендію у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання; судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище» на користь ОСОБА_2 4558,00 гривень заборгованості по випалі стипендії з 01.09.2014 по 28.02.2015. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» та прокуратура Дніпропетровської областіподали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з довідки № 137 від 20.02.2015 р. виданої ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» ОСОБА_2 є студентом ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» , медсестринського відділення 1-го курсу денної форми навчання. Зарахована на бюджет 01.09.2014 р. Термін навчання з 01.09.2014 р. по 01.07.2017 р.

Відповідно до витягу з наказу від 11.08.2014 р. № 14/140/1-с «Про зарахування абітурієнтів до ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» у 2014 році ОСОБА_2 згідно з рішенням стипендіальної комісії з 01.09.2014 р. призначено Академічну стипендію у мінімальному розмірі.

Згідно до довідки ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 04.07.2014 р. №135, ОСОБА_3 працює на ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» з 26.01.2009 року по теперішній час. Стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті згідно ст. 1 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345 станом на 02.07.2014 року складає 18 років.

Відповідно до довідки про доходи від 20.02.2015 р. № 530/03 виданої ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» ОСОБА_2 стипендія нараховувалась за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року у загальному розмірі 2870,20 грн.

Встановлено, що сума не донарахованої та невиплаченої стипендії ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2014 року по 28.02.2015 р. включно складає 4558,00 грн.

Посилаючись на вимоги ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», згідно якої передбачено що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо відмови в нарахуванні стипендії є неправомірними. Суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_2 має право на призначення їй стипендії у розмірі, визначеному вказаним Законом, тобто у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А тому суд прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті стипендії з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 4558,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобовязання відповідача виплачувати ОСОБА_2 стипендію до закінчення позивачкою навчання, суд першої інстанції виходив з того, що закон не передбачає захист судом цивільних прав та інтересів на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони не порушені і спору з цього приводу не виникло.

Зясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Необґрунтованими є доводи ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» про відсутність бюджетних коштів на рахунку відповідача на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно із ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що КМУ, на підставі Прикінцевих положень ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», не передбачено виплату стипендії дітям шахтарів, стаж роботи яких перевищує 15 років, а отже частина, щодо стипендіального забезпечення у ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» є призупинена. Крім того, ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» є бюджетною організацією, його фінансування здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, що регламентовано ст. 61 ЗУ «Про освіту». Інше джерело фінансування відсутнє. А отже, фінансування ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» здійснюється на нормативній основі, за рахунок коштів Державного бюджету України. Також, апелянт вказує, що ст. 51 ЗУ «Про освіту» та ч. 5 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» вказують на обовязок ВНЗ в питанні стипендіального забезпечення, встановлення розміру академічної та соціальної стипендії, дотримуватись норм постанови КМУ від 12.07.2014 р. № 882 «Питання стипендіального забезпечення» (в редакції 2014 року), де не передбачена стипендія студентам, які є дітьми шахтарів зі стажем роботи 15 та більше років.

Колегія суддів вважає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про престижність шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Положеннями цієї статті гарантовано зазначеним студентам право на навчання за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів з наданням місць для проживання в гуртожитках на час навчання, також на одержання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму.

Крім того, на день винесення рішення редакція ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не змінена та не виключена із Закону, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про виплату ОСОБА_2стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Інші доводи апеляційної скарги ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» не є суттєвими для вирішення спірного питання.

В своїй апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області посилається на те, що реалізація позивачкою права на отримання стипендії в розмірі передбаченому ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» вимагає від відповідача здійснення не єдиноразової дії, а виконання періодичних дій щодо нарахування та виплати стипендії, в тому числі в майбутньому. Висновок суду про неможливість попередити порушення прав позивачки в майбутньому не відповідає вимогам ст. 2013 ЦПК України, оскільки зроблений на підставі припущення про те, що в подальшому зміняться правовідносини між сторонами або їх правове регулювання.

Однак з такими доводами апелянта погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦПК України також передбачає, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене, та у звязку з тим, що апелянтом не доведено суду належними та допустимими доказами можливість порушення цивільних прав позивача у майбутньому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо виплати стипендії до закінчення позивачкою навчання.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування законного рішення.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційних скаргах доводи апелянтів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 року клопотання прокуратури Дніпропетровської областіпро відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року задоволено частково та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи зазначене та результат розгляду апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що з прокуратури Дніпропетровської областіпідлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 401 грн. 94 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище» та прокуратури Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь держави судовий збір у розмірі 401 грн. 94 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_4