Справа № 323/2098/15-ц
25.11.2015 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
секретаря - Тахтаул А.Л.,
в присутності представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих порушенням договірних зобов'язань, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначена шкода завдана пошкодженням автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, який відповідач отримав від позивача на підставі Договору позички транспортного засобу від 02.09.2013 року. В порушення умов цього договору відповідачем своєчасно зазначений автомобіль не повернув та не відшкодував збитки, пов'язані з його пошкодженням при невстановлених обставинах.
Заявою від 13.10.2015 року позивач через свого представника ОСОБА_1 уточнив підставу позовних вимог, зазначивши, що просить стягнути збитки, завдані невиконанням договірних зобов'язань.
Ухвалою суду від 20.08.2015 року до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_5, який є власником пошкодженого автомобіля.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на обставини та норми права, викладені в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання жодного разу не з'явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав.
Третя особа ОСОБА_5 просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось.
Дослідивши наявні у справі матеріали, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 01.08.2013 року між ОСОБА_5 та позивачем був укладений Договір позички транспортного засобу, за яким позивач отримав в користування автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, що є власністю ОСОБА_5
Пунктом 2.2.2 зазначеного Договору сторони узгодили, що позивач мав право передавати транспортний засіб в користування іншим особам без погодження власника.
02.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позички транспортного засобу, за яким позивач надав зазначений автомобіль в користування відповідачу на строк до 31.12.2014 року. В той же день автомобіль був фактично переданий відповідачу, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.
Пунктами 2.1.2, 2.1.4, 2.1.7 Договору позички транспортного засобу передбачено, що відповідач, як користувач автомобіля, зобов'язався підтримувати його в належному стані, самостійно нести витрати на підтримання транспортного засобу, в разі припинення договору повернути позивачу транспортний засіб у стані, не гіршому, ніж на час передачі його в позичку, з урахуванням фізичного зносу, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу внаслідок втрати, викрадення або пошкодження транспортного засобу.
Згідно Акту приймання-передачі транспортного засобу від 09.09.2013 року, відповідач отримав від позивача автомобіль в технічно справному стані, без будь-яких пошкоджень.
Відповідач своєчасно взятий в позивача автомобіль не повернув.
Лише у квітні 2015 року відповідач повідомив позивачу про місце знаходження автомобіля.
15.04.2015 року позивачем, за участю двох свідків був складений акт про те, що автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, був найдений у дворі будинку № 6 по вул. Мікояна у м. Запоріжжя з явними пошкодженнями кузова.
Відповідно до Висновку про вартість матеріального збитку, завданого володільцю транспортного засобу, складеного 25.04.2015 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, при огляді зазначеного автомобіля були виявлені пошкодження капота, правого та лівого крила, рульового колеса, заднього бампера, лівого порогу, передньої правої двері тощо.
Вартість послуг оцінювача складає 750,00 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими документами.
Станом на час розгляду справи зазначені збитки відповідачем не відшкодовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 827 ЦК України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (тобто щодо оренди майна).
Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.
За п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором позички транспортного засобу від 02.09.2013 року підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 610, 611, 614, 623, 779, 827, 833 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальних збитків, завданих порушенням договірних зобов'язань - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Повний текст рішення складений 27.11.2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв