АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.

при секретарі Охневській Т.В., Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2015 в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації, -

Справа 759/10549/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/8511/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_7, єдиним спадкоємцем якого відповідно до заповіту від 18.02.2008 є вона, оскільки вчасно подала заяву про прийняття спадщини і вступила в права спадкоємця. Вказувала, що з 19.10.2001 її син перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, а 24.02.2009 шлюб між ними був розірваний, дітей від шлюбу вони не мали. За час перебування в шлюбі з ОСОБА_1, її син придбав трикімнатну квартиру, в подальшому дане майно було реалізоване, з виручених від реалізації коштів було погашенокредит в ЗАТ «Альфа-Банк» та в травні 2007 року придбано автомобіль «HYUNDAI COUPE», а після реалізації будинку в с. Софіївська Борщагівка погашено кредит в ПАТ «Укргазбанк» та на ім'я ОСОБА_1 відкрито індивідуальний сейф куди було покладено залишок коштів від продажу будинку для подальшого їх використань на придбання квартири для проживання родини сина. Згодом, її син ОСОБА_7 захворів і не міг самостійно приймати участь при укладанні угоди щодо купівлі квартири на вул. Чаадаєва, проте він приймав участь при виборі квартири, наймав брокера, він довіряв дружині, яка, скориставшись його станом здоров'я, оформила придбання квартири на ім'я своєї матері, витративши при цьому спільні кошти подружжя. Також за спільні кошти ОСОБА_1 придбала інше майно. Крім того 18.10.2007 ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок, відкритий на своє ім'я в ПАТ «Промінвестбанк» кошти в розмірі 141260 грн., які самостійно 19.01.2008 зняла з рахунку та розпорядилась ними на власний розсуд. Вважаючи порушеними права сина, позивач як його спадкоємець, просила задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2013 були задоволені частково заявлені позовні вимоги. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_7 на 1/2 частину автомобіля «HYUNDAI COUPE». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у якості компенсації вартості Ѕ частини зазначеного автомобіля 26988,59 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_7, на 1/2 частину телевізора марки «Sony», DVDпрогравача «Ріоneеr», комп'ютера, принтера, монітора, пилососа «PHILIPS», холодильника «Wirpool», пральної машини «Indesit», свч печі «Panasonic-k57», стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у якості компенсації вартості Ѕ частини зазначеного майна - 18282 грн. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10.12.2013 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2013 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказані судові рішення скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом касаційної інстанції вказано на необхідність визначитись і з'ясувати, яке майно належало подружжю та долю кожного з них, а також вирішити питання щодо частки померлого. Вказано на те, що судом не перевірено доводи позивача щодо укладення відповідачем попереднього договору купівлі-продажу квартири в 2007 році та не з'ясовано суму внесеного авансу, не перевірено доводи щодо закритого 19.01.2008 грошового рахунку, а тому ці обставини підлягають доведенню сторонами у справі та встановленню судом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2015 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, солідарно, на користь ОСОБА_2 вартість Ѕ частини квартири, що складає 940 000 (дев'ятсот сорок тисяч) грн. 00 коп.

Визнано за ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, на Ѕ частину автомобіля «HYUNDAI COUPE», № кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 стягнувши з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 у якості компенсації вартості Ѕ частини даного автомобіля 26988 (двадцять шість тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім ) грн. 59 коп.

Визнано за ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, на Ѕ частину телевізору «PHILIPS» 42, телевізора марки «Sony», DVD програвача «Pioneеr», комп'ютера, принтера, монітора, пилососа «PHILIPS», холодильника «Wirpool», пральної машини «Indеtsit», свч піч «Panasonic-k57», - стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у якості компенсації вартості Ѕ частини даного майна - 18282 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2, Ѕ частину грошової компенсацію від суми 141260 (сто сорок одна тисяча двісті шістдесят) грн.00 грн. в сумі 73130 (сімдесят три тисячі сто тридцять) грн. 00 коп., розміщеного у ПАТ «Промінвестбанк», згідно довідки від 19.01.2009 №20/08-225.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2015 в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнення грошової компенсації її вартості, а також в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частини суми грошового вкладу в ПАТ «Промінвестбанк».

Підставами для скасування рішення зазначено, що квартира була придбана відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за власні кошти, що підтверджено в ході розгляду справи. Твердження суду, що квартиру по вул. Чаадаева придбала ОСОБА_1 не відповідає матеріалам справи та спростовується текстом самого Договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2007. Факт пошуку ОСОБА_7 та ОСОБА_1 квартири не є доказом того, що вказана квартира придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Задовольняючи позов в частині стягнення депозиту суд першої інстанції не врахував, що депозит був відкритий, знятий та витрачений під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у шлюбі, а тому відсутні будь-які правові підстави для їх стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача і сума у розмірі 73130,00 грн., яку суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 не є Ѕ частиною суми депозиту який ставив 141260,00 грн.. Не відповідає дійсності і твердження суду про визнання ОСОБА_1 факту використання вказаних грошових коштів без погодження з ОСОБА_7

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1, який також представляв інтереси відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених вимог.

Позивач та її представник заперечували про доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін, проте після оголення перерви в судове засіданні не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира була куплена за кошти від продажу будинку в с. Софіївська Борщагівка, а довідка ПАТ «Промінвестбанк» від 19.10.2012 вказує на те, що в індивідуальному сейфі ОСОБА_1 знаходилися саме ті кошти, які були отримані подружжям ОСОБА_2, ОСОБА_7 від продажу цього будинку, про що свідчить співпадіння дат коли ОСОБА_1 працювала з вмістом індивідуального сейфу із датами укладення договору про купівлю-продаж будинку у с. Софіївська Борщагівка та із датою укладення договору купівлі-продажу квартири. Також, факт пошуку ОСОБА_7 та ОСОБА_1 квартири є доказом того, що ОСОБА_3 придбала спірну квартиру за їх спільні кошти, оскільки відповідачі не довели належними та допустимими доказами домовленість щодо поділу між подружжям грошових коштів, та витрати ОСОБА_7 особистих грошей на загальну суму 250000 доларів США, про що викладено у запереченнях. Також відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надали суду належних доказів, щодо наявності у них коштів на придбання спірної квартири, оскільки такі кошти письмово відповідачами не обліковувались та не зафіксовані у фінансових документах.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі колегія суддів не вважає за можливе.

Перш за все колегія суддів звертає увагу, що рішення суду оскаржується відповідачем ОСОБА_1 в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на Ѕ квартири та Ѕ частину грошового вкладу. В іншій частині, а саме щодо вирішення позовних вимог про поділ автомобіля та предметів побуту рішення суду не оскаржується, відповідач погодився з висновками суду в цій частині, оскільки відсутні відповідні доводи, тому перегляду апеляційним судом вказана частина рішення не підлягає в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Перевіряючи обставини справи в межах доводів апеляційної скарги судом встановлено, що з 19.10.2001 по 24.02.2009 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу 29.12.2005 на ім'я ОСОБА_1 було придбано земельну ділянку площею 0,0500 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2007 ОСОБА_1 продала земельну ділянку та житловий будинок ОСОБА_13 за ціною, зазначеною у договорі, 153400 грн. та 384200 грн. У попередньому договорі № 1036 від 15.05.2007 ціна зазначеного об'єкту продажу вказана 390000 дол. США. На даний час сторонами не оспорюється, що сума продажу вказаного домоволодіння становила 390000 дол. США.

З довідки «Укргазбанк» від 31.07.2008 вбачається, ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору № 84-Ф/05 від 29.12.2005 отримала кредитні кошти в розмірі 200000 доларів США для придбання житлового будинку і земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.22). Кредит був погашений 21.06.2007, тобто в день продажу вказаного домоволодіння.

Згідно довідки ПАТ «АК «Промінвестбанк» від 19.10.2012 № 604-08-01-1/24-9-БТ між банком та ОСОБА_1 був укладений договір на користування індивідуальним сейфом НОМЕР_3 від 21.06.2007 НОМЕР_4, який знаходився на депозитному сховищі за адресою: АДРЕСА_3. В зазначений ОСОБА_2 працювала із вмістом індивідуального сейфу 21.06.2007, 27.06.2007, 02.07.2007, 05.07.2007, 12.07.2007. Суть та характер операцій із вмістом сейфу, що проводились ОСОБА_2, банку не відомі (т.3 а.с.52).

27.06.2007 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, з якого вбачається, що квартира буде придбана на ім'я ОСОБА_3 за 235000 доларів США. Вказаний договір був підписаний ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, як продавцями, ОСОБА_3 як покупцем. Також у вказаному договорі міститься підпис ОСОБА_1, проте без зазначення її статусу (т.1 а.с.12; т.1.а.с.127).

12.07.2007 був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., згідно умов якого покупцем квартири є ОСОБА_3, яка відповідно є її власником.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 23 та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК , ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з договором купівлі - продажу від 12.07.2007 спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_3, тобто іншій особі, а не одному з подружжя, поділ майна якого є предметом розгляду.

В силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначений договір купівлі-продажу ніким не оспорювався і недійсним не визнавався, а отже є чинним і правомірним. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 не може вважатися спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1, підлягати поділу в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_7, так як вказане майно не перебуває у власності подружжя.

Виходячи з викладеного, не є доцільним дослідження питання походження коштів на придбання спірної квартири відповідачем ОСОБА_3. Разом з тим, матеріали справи містять дані про здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_3 та отримання ОСОБА_4 у позику 80000 доларів США згідно розписки від 01.06.2007 (т.2 а.с.110-116, 118-122,151). Заборгованість за розпискою була стягнута в судовому порядку. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2010 судом встановлено, що 01.06.2007 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_18 у борг 80000,00 доларів США на придбання квартири та зобов'язався повернути ці кошти у термін до 01.06.2010 (т.1 а.с.66). А отже вбачається помилковим висновок суду першої інстанції про те, що судом не було встановлено цільове призначення позики.

Договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений 12.07.2007, а попередній договір датований 27.06.2007. Тобто отримання ОСОБА_4, відповідно і ОСОБА_3 як дружини, позики і придбання квартири відбулось в стислий проміжок часу. Таким чином, хоча і розмір позики не є достатнім для виконання зобов'язання ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, проте і вважати, що квартира була придбана виключно за грошові кошти отримані від продажу домоволодіння ОСОБА_7, ОСОБА_1 не вбачається можливим. Крім того, судом було встановлено, що в день продажу домоволодіння подружжям ОСОБА_7, ОСОБА_1 було здійснено погашення кредиту, сума якого становила 200000 доларів США та здійснено погашення інших боргів, зокрема перед ОСОБА_20

Та обставина, що ОСОБА_1 користувалась індивідуальним сейфом в день здійснення продажу домоволодіння, в день укладення попереднього договору та договору купівлі-продажу спірної квартири не може беззаперечно свідчити про наявність у ньому саме грошових коштів від продажу домоволодіння та використання їх на придбання квартири. З листа банківської установи вбачається, що дані про використання вмісту індивідуального сейфу ОСОБА_1 надані лише за визначений судом період, що вказаним сейфом ОСОБА_1 користувалась не лише в дати укладення договорів, вказані і інші дати, а зміст операцій банку не відомий. Відповідач ОСОБА_1 заперечує вказані обставини, відповідно, за відсутності достовірного підтвердження вмісту сейфу, такі твердження суду першої інстанції є лише припущенням, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання суду першої інстанції на встановлений факт спільного пошуку ОСОБА_7 та ОСОБА_1 квартири не є доказом того, що вказана квартира придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

Колегія суддів також звертає увагу, що судом першої інстанції була встановлена неправомірність дій відповідача ОСОБА_1, яка розпорядилась спільними грошовими коштами без погодження з ОСОБА_7, проте грошова компенсація вартості частки стягнута судом з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправомірність дій яких судом не встановлена.

За наведених обставин, вбачається необґрунтованим висновок суду першої інстанції про належність квартири АДРЕСА_1 до спільної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1, відповідно визначення частки ОСОБА_7 у цьому майні в розмірі Ѕ частини та стягнення компенсації вартості цієї частки з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо стягнення з ОСОБА_1 70130, 00 грн. в рахунок частки ОСОБА_7 по депозитному рахунку апеляційним судом на підставі довідки ЗАТ АК «Промінвестбанк» від 29.01.2009 № 20/08-225 встановлено, що на ім'я ОСОБА_1 було відкрито депозитний рахунок на суму 143251,65 грн. Кошти на депозитний рахунок було внесено готівкою 18.10.2007, рахунок було закрито достроково 19.01.2008 (т.1 а.с.187, т.3 а.с.25). Таким чином, слід погодитись з доводами відповідача ОСОБА_1, що грошові кошти були внесені та зняті нею в період шлюбу.

Як вказав суд першої інстанції в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повідомила, що письмовий договір про поділ майна між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не укладався, але між ними були усні домовленості та дійсно ОСОБА_1 зняла вказану грошову суму особисто та використала на власний розсуд, оскільки ОСОБА_7, завдав їй багато моральних страждань.

Разом з тим, особисто відповідач ОСОБА_1 пояснень в ході розгляду справи не надавала, обставин щодо здійснення нею розпорядження вказаними грошовими коштами без погодження з ОСОБА_7 не визнавала. А надані іншим відповідачем пояснення не можуть бути покладені в основу рішення, так як не є доказом у справі та не є обставиною, що визнана стороною.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження джерел виникнення цих коштів, як особистої власності відповідача ОСОБА_1, проте і відсутні докази на підтвердження того, що вказані грошові кошти були використані без погодження з ОСОБА_7, на особисті потреби ОСОБА_1, а не в інтересах їх сім'ї. А тому підстав для стягнення Ѕ частини вказаних грошових коштів не вбачається, а висновки суду першої інстанції в цій частині є безпідставними.

Враховуючи висловлені в судовому засіданні апеляційного суду заперечення позивача щодо відсутності порушеного права ОСОБА_1 в частині вирішення питання про право власності на Ѕ частину квартири, оскільки квартира належить іншим відповідачам та лише з них стягнута компенсація, колегія суддів вважає за необхідне вказати на суперечливість вказаних доводів. Так, якщо квартира визнана спільною власністю подружжя та визначена частка ОСОБА_7, то, відповідно, інша частка у спільному майні подружжя має бути власністю ОСОБА_1, як другого з подружжя. ОСОБА_1 заперечує своє право власності, яке до того ж передбачає як права, так і обов'язки, тому рішення суду в цій частині стосується її прав та інтересів, відповідно, може бути нею оскаржено.

Апеляційний суд наголошує, на тому, що відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження всіх заявлених позовних вимог, зокрема, доказів належності спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7, ОСОБА_1, оскільки квартира перебуває у власності іншої особи.

А отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2015 в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнення грошової компенсації її вартості, а також в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частини суми грошового вкладу в ПАТ «Промінвестбанк» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2015 в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнення грошової компенсації її вартості, а також в частині стягнення грошової компенсації Ѕчастини суми грошового вкладу в ПАТ «Промінвестбанк» скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, солідарно, на користь ОСОБА_2 вартості Ѕ частини квартири, що складає 940000 (дев'ятсот сорок тисяч) грн. 00 коп. - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації вартості Ѕ частки депозиту розміщеного у ПАТ «Промінвестбанк», в сумі 73130 (сімдесят три тисячі сто тридцять) грн. 00 коп. - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: