Провадження № 2/520/4756/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

13.08.15 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 боргу за договором позики, після уточнення якого просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості, а саме: 149697,74 гривень- основний борг, 53906,11 гривень- сума процентів на рівні облікової ставки НБУ, 12709,33 гривень- 3% річних, а всього 216313,18 гривень та судові витрати,мотивуючи вимоги тим, що 13.08.2012 року він уклав з відповідачкою письмовий договір у вигляді розписки, згідно з яким він позичив гроші в сумі 7000,00 дол. США, а ОСОБА_2 в свою чергу зобовязалась повернути позичені кошти не пізніше 12.10.12 року. У встановлений строк борг небуло повернуто, що стало причиною для звернення до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, оскільки щодо нарахування відсотків між сторонами угоди не було, та позивач взагалі не звертався до боржниці з вимогою про повернення позичених коштів.

На запитання судді в судовому засіданні позивач пояснив, що письмових доказів його звернення до відповідачки з вимогою повернення боргу не має, як і не має письмових доказів того, що між сторонами існувала домовленість щодо нарахування процентів за користування позиченими коштами та строки їх повернення..

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані ними докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем надано суду розписку від 13.08.2012 року, згідно з якою ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 взяла в нього у борг кошти сумою 7000,00 дол. США та їх повернення гарантує належним їй майном, зокрема квартирою за адресою: м.Одеса, увл. АДРЕСА_1. Строк повернення боргу у розписки не зазначено.

Факт написання розписки представник відповідача не заперечує.

За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками(ч.2 ст.1046 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.1047 цього кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, зазначений договір є реальним і породжує для його сторін настання правових наслідків лише після передачі коштів. Зокрема, тільки в такому випадку позикодавець набуває права вимагати борг, а позичальник - обов'язок його повернути.

Таким чином, з моменту передання Позивачем ОСОБА_5 грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, істотні умови якого зафіксовані у розписці, наданій ОСОБА_5, а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, та сума, яка підлягає поверненню, однак не встановлено строку повернення грошових коштів.

Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та Відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов'язанням (правочином), в якому Відповідач, як позичальник, зобов'язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, як позикодавець, має право прийняти виконання зобов'язання або вимагати належного виконання Відповідачем свого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із умовами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика, у відповідності до вимог ч.2 ст. 1049 ЦК України, має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не доведено факту ухилення відповідачки від виконання зобовязань з поверненню позичених коштів, оскільки не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 взагалі зверталась до ОСОБА_2 з вимогою про повернення позичених коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 13.08.2012 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.