Справа №628/2620/15-ц
Провадження №2/628/1049/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2015 року Купянський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Волчек О.О.,
при секретарі - Разєнковій Т.О.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Купянський районний відділ ГУ ДМСУ в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з уточненим позовом про захист його майнових прав шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира № 56 в будинку № 32 в сел. Ківшарівка, Купянської міської ради, згідно договору купівлі-продажу від 4.08.1997 р. До червня 2013 року з його сімєю мешкав його племіннік ОСОБА_3, який зареєстрований за вказаною адресою. У червні 2013 року відповідач виїхав з квартири, забравши з собою речі і з цього часу за вказаною адресою не проживає, але з червня 2013 року всі комунальні платежі нараховуються з урахуванням відповідача.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 доводи позову підтримав, просив їх задовольнити. Третя особа в судове засідання не зявилася, надавши заяву, у який просить розглядати справу без участі свого представника, вказавши, що з рішенням суду будуть згодні.
Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не зявився. Крім того, він був викликаний в судове засідання через оголошення у газеті «Слобідський край» від 29.10.2015 р. № 129, тому суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи, судом встановлені наступня факти та відповідні ним правовідносини.
Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 4.08.1997 р. на праві особистої власності ОСОБА_2 належить квартира № 56 в будинку № 32 в сел. Ківшарівка, в м. Купянську Харківської області (а.с.4-7).
Згідно комісійного акту про непроживання громадянина за місцем й ОСОБА_3 з липня 2013 року за адресою: квартира № 56 в будинку № 32 в сел. Ківшарівка, не проживає (а.с.8).
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 10.0.1997 р. за адресою: АДРЕСА_1, буд. № 32 (а.с.9-10).
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу головного управління державної міграційної служби в Харківській обл. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою (мовою оригінала): Купянский район, п. Ковшаровка, 32, 56 (а.с.13).
Як зазначене у довідці начальника Купянського ВП ГУНП України в Харківській обл., до чергової частини Купянського ВП ГУНП України в Харківській обл. заяви та повідомлення від ОСОБА_3 за 2014-2015 роки не надходило відповідно до бази даних ІПС «АРМОР» (а.с.63).
З наданих представником позивача квітанцій про сплату за комунальні послуги вбачається, що оплату за 2015 рік здійснював ОСОБА_2, позивач по справі (а.с. а.с. 64-71).
Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач за вищезазначеною адресою не проживає, тобто не виявляючи інтересу до житла, з питання порушення його прав до органів внутрішніх справ не звертався, комунальні послуги не сплачує. Будь-яких відомостей, яки б спростовували ці відомості, суду не надані.
Крім того, даних щодо домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його непроживання суду також не надано.
У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Щодо поняття «член сімї» суд вважає можливим застосувати офіційне тлумачення терміна "член сім'ї" Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року по справі N 1-8/99, у якому вказано, що «під членом сім'ї … треба розуміти особу, що перебуває у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв'язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням, веденням з ним спільного господарства…»
Оскільки відповідач є племінником позивача, суд вважає, що він є членом сімї ОСОБА_2
Таким чином, аналізючи вищевказані норми закону, які регламентують процедуру позбавлення права користування жилим приміщенням, суд вважає, що законодавством передбачений певний порядок, який захищає право власників жилих приміщень шляхом предявлення вимог про усунення відповідних перешкод, у даному випадку, у користуванні власністю, тобто жилим приміщенням- квартирою.
Згідно ст. 7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
У суда не викликає сумніву те, що реєстрація відповідача у належній позивачу на праві власності квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності.
При таких обставинах, виходячи зі змісту всіх вказаних вище норм закону, суд дійшов висновку, про задоволення позову в повному обсязі.
Разом з цим, вирішуючи питання про зняття з реєстрації відповідача, суд враховує відомості щодо адреси реєстрації ОСОБА_3, які вказані у довідці адресно-довідкового підрозділу головного управління державної міграційної служби в Харківській обл., (мовою оригіналу) : «Купянский район, п. Ковшаровка, 32, 56, а також дані паспорту ОСОБА_2 щодо місця його реєстрації: АДРЕСА_2, тому вважає необхідним вказати більш правильні адресні дані, ніж ті, що зазначені у позовних вимогах, вважаючи, що це не потягне за собою порушень ч. 1 ст. 21 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, , 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 , ст. ст.29, 317,319,321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 7, 11 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",-
Уточнену позовну заяву позовом ОСОБА_2 задовольнити.
Захистити майнові права ОСОБА_2, шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 56 в будинку № 32 в сел. Ківшарівка, Купянського району Харківської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 56 в будинку № 32 в сел. Ківшарівка, Купянського району Харківської області, зобовязавши районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації з квартири № 56 в будинку № 32 в сел. Ківшарівка, Купянського району Харківської області.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Повний текст рішення виготовлений 25.11.2015 р.
Суддя О.О. Волчек