У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Агро-Синтез» про розірвання договору оренди земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою приватного підприємства «Агро-Синтез» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,450 га, що знаходиться на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. 28 травня 2009 року між ним та приватним підприємством «Агро-Синтез» (далі - ПП «Агро-Синтез») укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років. Відповідно до розділу 8 договору оренди він може бути розірваний в односторонньому порядку після 5 років оренди. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди після 5 років оренди та повернення земельної ділянки після збору урожаю, однак йому було відмовлено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 28 травня 2009 року та зобов'язати ПП «Агро-Синтез» повернути йому земельну ділянку, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року, позов задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки від 28 травня 2009 року розірваним та зобов'язано ПП «Агро-Синтез» за актом прийому-передачі земельної ділянки повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 6,450 га, що знаходиться на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, у стані не гіршому за той, у якому вона була передана в оренду. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПП «Агро-Синтез» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що умовами договору оренди від 28 травня 2009 року передбачено, що він може бути розірваний в односторонньому порядку після 5 років оренди, однак відповідач, залишивши поза увагою неодноразові вимоги позивача, у порушення умов договору та положень ст. 34 Закону України «Про оренду землі» не повернув йому земельну ділянку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що орендар ПП «Агро-Синтез» протягом всього часу дії оспорюваного договору оренди землі не оскаржував його умови, зокрема, де зазначено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку після 5 років оренди.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 16 грудня 2002 року належить земельна ділянка площею 6,450 га, що знаходиться на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. 28 травня 2009 року між позивачем та ПП «Агро-Синтез» укладено договір оренди земельної ділянки строком на десять років, за умовами якого орендодавець, ОСОБА_3, надає, а ПП «Агро-Синтез» приймає в строкове, платне користування зазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,450 га. 2 липня 2009 року договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок (паїв) у Нікопольському Центрі ДЗК, а земельна ділянка передана орендодавцем орендарю, про що складено відповідний акт прийому-передачі спірної земельної ділянки, підписаний сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Так, п. 2.1. договору оренди земельної ділянки від 28 травня 2009 року встановлено термін дії договору - 10 років, починаючи із засвідчення факту державної реєстрації та дати його реєстрації у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

Відповідно до п. 4.2. договору оренди, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Однак у розділі 8 «Додаткові умови» договору оренди земельної ділянки від зазначено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку після 5 років оренди, тобто після 1 липня 2014 року, що протирічить п. 4.2. договору.

Крім того, у п. 4.3. договору оренди передбачено, що сторони погодилися з тим, що розірвання договору оренди земельної ділянки має здійснюватися за умови письмового попередження заінтересованої сторони не пізніше, ніж за три місяці. При цьому повернення земельної ділянки орендодавцю проводиться по закінченню збирання посіяної культури.

Таким чином, про дострокове розірвання договору оренди позивач мав повідомити ПП «Агро-Синтез» не пізніше 1 квітня 2014 року.

Судом установлено, що ОСОБА_3 24 червня 2014 року, 4 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року звертався до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку після 5 років оренди та повернення належної йому земельної ділянки.

Проте ні в одній з указаних вимог не вказано дату, з якої позивач вважає договір оренди розірваним. Крім того, ОСОБА_3 не надав доказів направлення листів з відповідною вимогою та отримання їх ПП «Агро-Синтез», що є його обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надав належного правового обґрунтування та оцінки п. 4.2. та розділу 8 договору оренди у їх взаємозв'язку; не врахував, що позивач не надав докази направлення та отримання повідомлень про розірвання договору оренди відповідно до п. 4.3. та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції, що свідчить про його необґрунтованість та незаконність.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Агро-Синтез» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик