№ провадження 2/646/2050/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.15 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Міндарьової М.Ю.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, в обґрунтування я кого зазначив, що 12 липня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір про отримання позивачем кредиту у сумі 423 000, 00 доларів США. Позивач зазначає, що право власності зазначених коштів на нього не перейшло, валютний рахунок на який би поступали 423 000,00 доларів США на його імя не відкривався, і взагалі, вважає, що банк не міг здійснювати операції з валютними коштами. Вказуючи на це, позивач звернувся до відповідача з запитом від 03.04.2015 року та просив надати з питань у ньому зазначених, зокрема з приводу діяльності банку повязаної зі здійсненням валютних операцій, але повної відповіді на свій запит не отримав, банк послався на банківську таємницю та не надав запитуваної інформації. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, позивач просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо не надання повної відповіді на його запит протиправної та зобовязати банк надати позивачу інформацію на запит від 03.04.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та пояснив про обставини викладені вище, вказавши, що не вся інформація запитувана у запиті є банківською таємницею, зокрема щодо повноважень особи, що підписала кредитний договір.

Представник відповідача заперечував щодо заявлених позовних вимог та пояснив суду, що з запитом про надання інформації звертався громадянин ОСОБА_4, надавши копію довіреності від ОСОБА_2 в якій не було зазначено правомочностей ОСОБА_4 на отримання зазначеної у запиті інформації, посилаючись на це просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 Банку України в судове засідання не зявився, виконуючий обовязки начальника управління ОСОБА_3 банку України в Харківській області ОСОБА_6, надав до суду письмові пояснення, справу просив розглядати за відсутності представника НБУ на підставі наданих пояснень.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії договору про надання кредиту №140-12/07-2005К від 12.07.2005 року між сторонами по справі (АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2А.) було укладено кредитний договір про надання позивачу 423 000,00 доларів США.

Згідно копії запиту про надання інформації від 03.04.2015 року (а.с.9), ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2, звернувся до відповідача із запитом про інформацію та просив надати йому інформацію, що стосується укладеного ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк» договору № 140-12/07-2005К.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.11) до зазначеного запиту на підтвердження своїх повноважень ОСОБА_4 було надано довіреність від ОСОБА_2 від 27.02.2015 року.

Відповідно до положень статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Статтею 1003 Цивільного Кодексу України встановлено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

З аналізу зазначених норм вбачається, що повноваження представника особи чітко встановлюються довіреністю, представник має право на вчинення тільки тих дій від імені довірителя, які передбачені довіреністю.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги змість довіреності від 27.02.2015 року, яка була надана до запиту на інформацію і визначала повноваження ОСОБА_4, який підписав запит від 03.04.2015 року, остання не містила інформації щодо надання ОСОБА_4 повноважень на отримання інформації, яка містить банківську таємницю стосовно ОСОБА_2, в тому числі і інформації, що повязана з питаннями укладання кредитного договору (підтверджень правомочності сторін договору). Згідно змісту довіреності від 27.02.2015 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 лише щодо вчинення юридичних дій від його імені, як особи, що приймає участь у розгляді судової справи.

А тому суд, приходить до висновку, що відповідач в наданні відповіді на запит (а.с.10) правомірно послався на ЗУ «Про банки та банківську діяльність» стосовно порядку розкриття банківської таємниці.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення статті 3 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в звязку з тим, що судом не встановлено порушення прав позивача з боку банку на отримання інформації і за для реалізації права на інформацію позивач не позбавлений можливості самостійно звернутися до банку з відповідною заявою, або ж через свого представника, повноваження якого будуть належним чином підтвердженні згідно вимог Цивільного Кодексу України.

Керуючись статтями 10,11,60,209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.Ю. Міндарьова