Справа № 126/4111/14-ц Провадження № 22-ц/772/3383/2015Головуючий в суді першої інстанції Жарун А. П.
Категорія 50Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак сім'я не склалася, із листопада 2013 року подружжя разом не проживають. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, тому позивач посилаючись на зазначені обставини, просила стягувати з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.11.2014 року і до досягнення ним повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, їх доведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив із того, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, відповідно має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, однак такої допомоги в добровільному порядку не надає.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вимогами ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При вирішенні спору суд вірно виходив із того, що ОСОБА_3 та її малолітній син потребують матеріальної допомоги, так як позивач перебуває у декретній відпустці, що позбавляє її можливості працювати, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину, так як є працездатним, тому дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу).

Посилання відповідача на те, що судом при відкритті провадження в справі порушено правила підсудності, так як на час ухвалення рішення він був зареєстрований та проживав в м. Вінниці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Доводи апеляційної скарги про наявність спору в суді щодо встановлення батьківства дитини не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України преюдиційні обставини не потребують доказування і є обов'язковими для суду, якщо вони встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у справах, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.