Справа № 182/4622/15-ц
Провадження № 2/0182/2750/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.09.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.,

при секретарі - Пометій Є.Т., .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу на виїзд за межі України дитини без згоди та супроводу батька, визначення місця проживання дитини, суд

встановив:

06 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд за межі України дитини без згоди та супроводу батька, визначення місця проживання дитини, посилаючись на наступні обставини.

30 листопада 2002 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюб між ними розірвано, дитина проживає з матір'ю, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини.

16 вересня позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4. Після народження другої дитини позивачка має намір виїхати до чоловіка, який проживає та працює в Російській Федерації, Московської області, м. Химки за довгостроковим контрактом в ТОВ "ТД Акваторія" на посаді головного менеджера. Відповідач не надає дозволу на виїзд сина ОСОБА_5 за кордон, вона була вимушена на час своєї відсутності сина залишати зі своєю матір"ю, яка мешкає в м. Запоріжжя.

У зв"язку з вищевикладеним, позивачка просить суд, визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір"ю за місцем її проживання та надати дозвіл дитині - ОСОБА_3 на періодичний тимчасовий виїзд за межі України з матір"ю - ОСОБА_1 і в супроводі без згоди батька - ОСОБА_2 з моменту набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 23 січня 2021 року.

Представник позивачки, ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позову наполягає.

Відповідач з позовом ознайомлений, про день розгляду справи належним чином повідомлений, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи ОСОБА_7, яка діє за довіреністю подала до суду заяву в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.7,150,155,160,161 СК України, п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», п.п.3-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач є батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2013 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.6).

З моменту розірвання шлюбу дитина проживає з матір"ю, що підтверджується довідкою № 37, виданого квартальним комітетом м. Нікополя 06 травня 2015 року (а.с.8). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 18 січня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття (а.с.9, 12).

26 вересня 2014 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_8 було присвоєно прізвище "Коретнікова", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 491 (а.с.7).

На даний час позивачка разом з сином має намір виїхати до чоловіка, який зареєстрований та мешкає за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_1.

Поїздка ОСОБА_1 до Російської Федерації пов'язана з тим, що її чоловік ОСОБА_4 мешкає та офіційно працює в ТОВ "ТД Акваторія" (а.с. 13), а тому позивачка постійно виїжджає до Російської Федерації, при цьому за відсутності офіційного дозволу ОСОБА_2, ОСОБА_1 позбавлена можливості виїжджати разом з сином за кордон.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи те, що позивачка самостійно займається вихованням дитини, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює дитині всі належні умови для розвитку її природних здібностей, несе всі витрати по забезпеченню дитини, беручі до уваги те, що відповідач проти проживання дитини з матір"ю з часу розірвання шлюбу ніколи не заперечував та не заперечує на даний час, спору щодо цього між сторонами ніколи не виникало, суд вважає за необхідне позов в частині визначення місця проживання дитини - задовольнити та визначити місцем проживання - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір"ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що буде відповідати інтересам дитини.

На сьогоднішній час позивачка народила дитину від іншого чоловіка, який мешкає в Російській Федерації, а тому вона має намір виїхати зі своїм сином -ОСОБА_3, але вона цього позбавлена, оскільки, вона зверталась до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон, однак, відповідач згоди не надав.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З огляду на те, що виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд за межі України, з моменту набрання рішення суду законної сили і до досягнення ОСОБА_3 16 років.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений останньою при зверненні до суду (а.с.5).

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.7,150,155,160,161 СК України, п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», п.п.3-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити місцем проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір"ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 за її місцем проживання.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на періодичний тимчасовий виїзд за межі України разом з матір"ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в її супроводі без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення дитиною 16 років, тобто до 23 січня 2019 року.

В іншому відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН- НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.) на користь держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9