Справа № 569/3397/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючої судді Крижової О.Г.,

при секретарі Гриценюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 11 січня 2010 року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено Трудовий договір №8. 21 лютого 2013 року вона була звільнена із займаної посади відповідно до ст..38 КЗпП України. Вказує, що при звільненні, в порушення норм чинного законодавства України, з нею не було здійснено повний розрахунок, зокрема не виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки з 11.01.2010 року по 21.02.2013 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вказала, що на день звільнення з позивачкою був здійснений повний розрахунок і будь-яких притензій на час звільнення до неї не було.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2011 року укладений трудовий договір між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований в Рівненському міському центрі зайнятості 13 січня 2010 року за №8.

21 лютого 2013 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Відповідно до ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що заробітна плата позивачки за лютий 2013 року становила 796 грн. 55 коп., згідно відомості на виплату грошей за лютий 2013 року.

Як вбачається з табеля виплати грошової винагороди ОСОБА_1 в період роботи з 11 січня 2010 року по 21 лютого 2013 року було переплачено на 14 днів відпустки за попередні періоди.

Тому не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку від 11.01.2013 року в розмірі 2 687 грн. 76 коп. оскільки, як встановлено судом, нарахування заробітної плати позивачу здійснювалось виходячи з кількості відпрацьованих днів згідно відміток в табелі обліку робочого часу працівника, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні та табелями обліку робочого часу.

Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 не має жодної заборгованості по виплаті всіх сум, які належали їй при звільнені.

Згідно ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Крім того, в Рішенні Конституційного суду України від 22.02.2012 року по справі №1-5/2012 вказано, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Зазначена правова позиція Конституційного суду України згідно ст..360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що позивачка розірвала трудовий договір 21 лютого 2013 року і Відповідачем у день звільнення було проведено фактичну виплату всіх сум, які належать позивачці, то остання 21 лютого 2013 року дізналася про своє порушене право. Таким чином строк звернення до суду для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розпочався 22 лютого 2013 року та закінчився 22 травня 2013 року.

Згідно зі ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем не було проведено повного розрахунку при звільненні та не виплачено компенсацію за невикористані відпустки. Дані твердження були повністю спростовані наданими представником відповідача доказами.

На підставі ст. ст. 10,11,60, 169, 212,213-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд на протязі 10 днів з дня його проголошення .Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошені рішення можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду на протязі 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя-