Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Луспеника Д.Д., Черненко В.А.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в особі законних представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в особі законних представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського МВ ГУДМС в Закарпатської області, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського МВ ГУДМС в Закарпатській області, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради,про визнання особи такою, що втратила право на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог указувала на те, що згідно договору найму №15/08 їй було надано в тимчасове користування жиле приміщення в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

До жовтня 2007 року в даному приміщенні проживала сім'я ОСОБА_7 (ОСОБА_7, ОСОБА_6, а також двоє їхніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_8). В жовтні 2007 року з метою покращення житлових умов сім'ю ОСОБА_6 було переселено з одної кімнати №320 у двохкімнатну №408-409 про що укладено договір найму з ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право користування кімнатою № 320 та знято її з реєстраційного обліку.

Даним рішенням встановлено, що договір найму від 26 червня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_6 проживала в квартирі №320, вважається розірваним з жовтня 2007 року.

На той момент діти ОСОБА_6 були малолітніми, а тому в силу приписів ст. 29 ЦК України їхнє місце проживання нерозривно пов'язувалося з місцем проживання батьків. При цьому відповідно до ст. 107 ЖК УРСР особа, яка вибула в інше місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Однак наразі малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ще зареєстровані в кімнаті № 320, що порушує її права як наймача.

З огляду на зазначене, просила суд визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в особі законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

У лютому 2015 році ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивувала тим, що в кімнаті АДРЕСА_1, вона проживаю понад 10 років на підставі договору найму квартири № 46 від 03 грудня 2003 року та переукладеного Дочірнім підприємством ЖПП "Поліграфіст" з нею договору найму житлового приміщення № 3/320 від 26червня 2007 року, разом із своїми неповнолітніми дітьми - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Жодних повідомлень від наймодавця - ДП "ЖПП "Поліграфіст" про зміну, припинення чи розірвання даного договору найму №3/320 від 26 червня 2007 року, а також жодних претензій щодо користування нею спірним приміщенням вона не отримувала. На сьогоднішній день шлюб між нею та ОСОБА_7 розірвано, а тому вона не проживає в кімнатах № №408-409. Іншого житла крім кімнати №320 вона та її неповнолітні діти немає.

Зазначала, що ОСОБА_4 в даній кімнаті не проживає, а тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР просила суд визнати її такою, що втратила право на користування кімнатою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку.

Просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 та знято її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року скасовано.

Ухвалено в справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що рішенням апеляційного суду встановлено преюдиційні для даної справи факти, а саме: наймач жилого приміщення кімнати № 320 ОСОБА_6 вибула в порядку покращення житлових умов на інше місце проживання - кімнати № № 408-409 цього ж гуртожитку, та відповідно до приписів ст. 107 ЖК, договір найму жилого приміщення № 3/320 від 26 червня 2007 року укладений між ОСОБА_6 та ДП "ЖПП" "Поліграфіст" вважається розірваним; зазначені кімнати №№408-409 були надані на підставі договору найму колишньому чоловіку ОСОБА_7 з метою покращення житлових умов сім'ї ОСОБА_7.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмову в позові ОСОБА_6

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко