У Х В А Л А

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що на підставі договору дарування від 01 березня 2008 року вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1, для обслуговування якого їй виділено земельну ділянку площею 0,3168 га. У зв'язку з примусовою реалізацією на прилюдних торгах вказаного майна, яке є предметом договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором від 11 березня 2008 року № 43, його власником стала ОСОБА_8, яка у подальшому подарувала вказане майно ОСОБА_6, а остання - ОСОБА_4

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року у справі № 0915/2631/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року, визнано недійсними прилюдні торги, проведені Івано-Франківською філією ПП «СП «Юстиція» щодо примусової реалізації будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Оскільки придбання реалізованого на підставі недійсних прилюдних торгів майна не породжує права власності на спірне майно, позивач з урахуванням уточнень просила витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0156 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, та визнати за нею право власності на вказане майно.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2014 року відповідача ОСОБА_9 замінено на належного відповідача ОСОБА_4

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року, позов задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0156 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки належне на праві власності позивачу спірне майно було реалізовано на прилюдних торгах, які судом визнано недійсними, то право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб - шляхом витребування цього майна у порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 01 березня 2008 року ОСОБА_3 була власником будинковолодіння АДРЕСА_1, для обслуговування якого їй виділено земельну ділянку площею 0,3168 га.

15 травня 2012 року Івано-Франківською філією ПП «СП «Юстиція» проведені прилюдні торги з примусової реалізації вказаного майна, за результатами проведення яких його власником стала ОСОБА_8

Рішенням Виконавчого комітету Чукалівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 10 липня 2012 року на підставі заяви ОСОБА_8 проведено поділ будинковолодіння АДРЕСА_1, в результаті якого виділено житловий будинок АДРЕСА_1 та залишено його у складі будинковолодіння АДРЕСА_1 (а. с. 42).

На підставі заяви ОСОБА_8 від 25 червня 2012 року із земельної ділянки по АДРЕСА_1 виділено земельні ділянки площею 0,0156 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та площею 0,0182 га, кадастровий номер НОМЕР_2, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з договорами дарування від 20 липня 2012 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,0338 га, кадастрові номера НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Чукалівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 19 липня 2013 року № 0511 та висновку Івано-Франківського ОБТІ від 22 липня 2013 року № 03155 належний ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 поділено на два окремі будинки: АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв. м та АДРЕСА_2 загальною площею 47,7 кв. м (а. с. 46, 47).

Згідно з договорами дарування від 31 липня 2013 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0155 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а. с. 48, 51).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року у справі № 0915/2631/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року, визнано недійсними прилюдні торги, проведені Івано-Франківською філією ПП «СП «Юстиція» щодо примусової реалізації будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили із того, що придбання реалізованого на підставі недійсних прилюдних торгів майна не породжує права власності на спірне майно чи виділенні з такого майна окремих частин у всіх набувачів, включаючи відповідача ОСОБА_4, тому на підставі ст. 388 ЦК України таке майно має бути витребувано від останнього на користь позивача.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01 березня 2008 року була власником будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,3168 га. Проте внаслідок переходу права власності на зазначене будинковолодіння до ОСОБА_8 та проведення відповідних перепланувань, реконструкції та поділу надалі вказане будинковолодіння поділено на три частини із присвоєнням кожній окремої адреси, а саме: АДРЕСА_1, АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, кожна з яких була предметом цивільно-правових угод.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про витребування на користь ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_2, суди з цього приводу будь-яких висновків не навели, інвентарні справи та технічні паспорти на спірне будинковолодіння не досліджували; обставин, пов'язаних із поділом спірного будинковолодіння на три окремі частини із самостійними адресами, не дослідили та не перевірили, чи є ці частини окремими будинками із самостійними поштовими адресами, чи це складові частини будинковолодіння АДРЕСА_1, яке було передано в іпотеку; питання про залучення до участі у справі осіб, які були учасниками цивільно-правових угод окремих частин спірного будинковолодіння, не вирішили.

Крім того, витребовуючи у ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_2, суди не звернули уваги на те, що прилюдні торги були визнані недійсними в частині реалізації будинковолодіння АДРЕСА_1.

Будь-які висновки з цього приводу в судових рішеннях відсутні.

З огляду на таке висновки судів про задоволення позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В. О. Савченко