У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права користування житловими приміщеннями за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою її представником - ОСОБА_6, на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4. звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона відповідно до договору дарування від 31 серпня 2004 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Будинок їй подарувала тітка - ОСОБА_7, яка після укладення договору дарування проживала в будинку до дня смерті. Після смерті тітки вона зареєструвала право власності, однакне може користуватися будинком, оскільки в ньому проживає ОСОБА_5, яка поселилася в будинок самовільно, скориставшись немічним станом ОСОБА_7 ще за її життя і не бажає добровільно звільняти будинок, перешкоджає їй у користуванні власністю, не допускає на подвір'я, погрожує. Крім того, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2003 року відповідачку було виселено з будинку за вказаною вище адресою та зобов'язано не чинити їй перешкоди у користуванні ним. Зазначене рішення виконанодержавною виконавчою службою, однак ОСОБА_5 надалі самовільно вселилася в будинок, проживає в ньому без реєстрації та без законних підстав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області та зобов'язати не чинити їй перешкоди у користуванні власністю.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищевказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона з 1973 року проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області як дружина брата власниці будинку - ОСОБА_7 Зазначений будинок зводився спільними зусиллями за кошти її чоловіка - ОСОБА_8, та ОСОБА_7 У будинку вони проживали разом, вели спільне господарство і вона належала до членів її сім'ї. Після смерті ОСОБА_7 вона залишилася проживати в будинку, тому що між нею та ОСОБА_7 було укладено фактично договір найму, оскільки вона сплачувала комунальні платежі. Через непорозуміння між нею і власницею будинку її за рішення суду у 2003 році було виселено з будинку, а надалі вони досягли порозуміння і вона знову фактично уклала договір найму на невизначений строк, сплачуючи комунальні платежі. Такий договір був оплатним, вона виконувалайого умови, сплачуючи всі платежі. Вважала, що в неї виникли підстави для визнання за нею права користування приміщеннями в будинку. На підставі договору дарування від 2004 року власником будинку стала ОСОБА_4 і до нового власника перейшли всі права наймодавця. Іншого житла вона немає, тому її виселення з будинку без надання іншого житла неможливе.

Ураховуючи викладене, просила суд відмовити в задоволенні первісного позову та визнати за нею право користування житловими приміщеннями у будинку АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Виселено ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні власністю - домоволодінням по АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_5 самовільно вселилася до спірного будинку після смерті колишнього власника будинку, ОСОБА_7, яка згідно з преюдиційним рішенням суду також заявляла вимоги про усунення їй перешкод у користуванні власністю шляхом виселення і це рішення суду було виконано.

Крім того, ОСОБА_5 первинно вселилась до житлового будинку за життя колишнього власника, ОСОБА_7, і її право користуватися цим житлом могло б виникнути лише за наявності права власності особи, до якої вона вселилась; із припиненням права власності цієї особи втрачається право користування жилим приміщенням у членів її сім'ї.

Зазначений правовий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року № 6-158цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Також суди вірно виходили з того, що ОСОБА_5 не довела наявність договору найму житла.

Доводи касаційної скарги про незастосування норм ЖК УРСР безпідставні, оскільки спір виник щодо захисту права власності шляхом усунення перешкод у користуванні цією власністю, що регулюється нормами ЦК України (ст. ст. 321, 383, 391 ЦК України).

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта