АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,поданою його представником ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 рокуза позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом,який обгрунтовував тим, що з 1 листопада 2012 року ОСОБА_1 працював заступником начальника Управління закордонних інвестиційних проектів Департаменту міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Згідно наказу №43-к від 5 лютого 2015 року його звільнено з посади з 11 лютого 2015 року, у зв‛язку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, відповідач не запропонував позивачу посаду, яка б відповідала його професії, хоча такі посади існували, крім того у позивача на утриманні знаходиться малолітній син та безробітна дружина, а тому він мав переважне право на залишення на роботі.

Просив визнати звільнення позивача незаконним та поновити його на посаді; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2015 року по день винесення судового рішення; протягом одного місяця допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 11.02.2015 року по день винесення судового рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено,з підстав відсутності доказів на підтвердження незаконності його звільнення.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що порушення судом процесуального права полягає в неповному з'ясуванні обставин справи та безпідставній відмові в клопотанні про витребування доказів,а саме :посадових інструкцій працівників Управління з реалізації проекту в АРЄ та Управління закордонних інвестиційних проектів,документів відносно працівників на підтвердження переважного права на залишення на роботі працівників ліквідованого Управління закордонних інвестицій проектів,штатний розпис за період з 11 грудня 2013 по 12 лютого 2015 року, відомостей щодо укомплектування департаменту енергоефективності та енергозбереження, департаменту реформування та розвитку бізнесу, виробничого департаменту та управління обов'язкової звітності працівниками, положення про департаменти управління та положення про управління операцій на ринку Європейського союзу, управління реформування нафтогазового комплексу та управління структурування зовнішньоекономічної діяльності, посадові інструкції на посади начальника та заступника начальника відділу реалізації проекту при управлінні з реалізації проекту в Арабській Республіці Єгипет та начальника і заступника відділу реалізації закордонних інвестиційних проектів управління закордонних інвестиційних проектів в Департаменті міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів.

Витребувавши від відвідача лише список вакантних посад,що на думку відповідача відповідають спеціальності та досвіду позивача та накази №№199 від 5.08.15 та № 342 від 9.10.15 року,суд надав можливість відповідачу формувати як доказ недостовірні дані і позбавив позивача об'єктивно та всебічно з'ясувати інформацію про наявні вакантні посади на підприємстві та відповідно спростувати позицію відповідача. В той час,як зазначені відомості витребовувались позивачем з метою спростування позиції відповідача про відсутність для нього посад, що б відповідали його спеціальності, досвіду та кваліфікації.

Але, навіть, з аналізу документів наданих відповідачем,вважає представник позивача, вбачається, що новостворені департамент та управління перейняли функції ліквідованих,а саме п.2 «Завдання Управління з реалізації проекту в АРЄ» дублюють п.п.2.1 та 2.4 «Завдання ліквідованого Управління закордонних інвестиційних проектів»,а п.3 « Функції Управління з реалізації проекту в АРЄ, частково,крім п.3.12 дублюють функції ліквідованого Управління закордонних інвестиційних проектів,що свідчить про те, що функції новоствореного та ліквідованого управління. Окрім цього, суд не зважив на те,що посилання відповідача,що основним завданням позивача було лише участь в організації роботи щодо реалізації міжнародних проектів компанії з геології на території інших країн є безпідставним,оскільки до посадових обов'язків позивача,окрім цього, входили обов‛язки по організації здійснення моніторингу міжнародних проектів,організація роботи,щодо правового аналізу,забезпечення координації роботи закордонних філій та спільних підприємств та здійснення інформаційно-аналітичної роботи. Поданий відповідачем перелік осіб, які працювали разом з позивачем в ліквідованому управлінні не містить інформації,яка б доводила суду переважне право залишення на роботі таких осіб як: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,оскільки ці особи мають меншу кваліфікацію: ОСОБА_3 (займає посаду Начальника відділу реалізації проекту при Управлінні з реалізації проекту в Арабській Республіці Єгипет), одружений, дружина працює, ОСОБА_4 (займає посаду заступника начальника відділу реалізації проекту) одружена, чоловік працює, ОСОБА_5 (займає посаду начальника відділу впровадження закордонних інвестиційних проектів), особа досягла пенсійного віку, не має утриманців, отримує пенсію.

На противагу вказаним особам позивач займав посаду вищу за ті, що займали вони оскільки був заступником начальника Управління закордонних інвестиційних проектів Департаменту міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів. Стосовно ж кандидатури ОСОБА_6,представник зазначає,що останній не має освіти у сфері геології і саме через це позивач і займав посаду заступника останнього у ліквідованій структурі.

Крім того, згідно п. 7.2. Посадової інструкції заступника начальника Управління закордонних інвестиційних проектів Департаменту міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів на час відрядження, хвороби, відпустки тощо саме ОСОБА_1 виконував обов'язки начальника ліквідованого управління.

Зазначене свідчить, що позивач мав переважне право на залишення на роботі перед вищезазначеними працівниками, а висновки суду є необґрунтованими.

Але на думку позивача та його представника, найбільш грубим порушенням з боку відповідача трудових прав позивача було те, що йому не запропонували жодної роботи в НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», з урахуванням створення в період його звільнення нових Департаментів та Управлінь.

Відповідач посилається на відсутність посади, яка б відповідала кваліфікації, освіті та досвіду роботи позивача, але ж законодавством не забороняється пропонувати особам, чиї посади скорочуються роботу меншого чи більшого рівня кваліфікації, і,на їх думку, це право працівника погодитись чи відмовитись від запропонованої роботи.

Таким чином,позивач та його представник вважають звільнення позивача незаконним,оскільки позивачу не було запропоновано іншої роботи і відповідачем не наведено достатніх підтверджень відсутності можливості перевести позивача на іншу роботу та не враховано переважне право позивача залишення на роботі перед іншими працівниками з підставі наявності в його сім‛ї інших осіб з самостійним заробітком.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених та просили її задовольнити.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували з посиланням на те,що рішення суду прийнято у відповідності до закону та просили апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується .

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, ; установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно другого абзацу ст. 40 КЗпПУ звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статі, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу № 228-к від 30.10.2012 р. позивача було прийнято на посаду заступника начальника Управління закордонних інвестиційних проектів Департаменту міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (а.с.8).

Відповідно до наказу № 436 від 04.12.2014 р. «Про затвердження змін до штатного розпису апарату Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»»,прийнято рішення про ліквідацію Управління фінансової та податкової звітності у Департаменті бухгалтерського обліку та звітності, Департамент кредитно - розрахункових операцій, Департамент матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, Департамент міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів (а.с.9).

На виконання зазначеного наказу,11 грудня 2014 року позивача ознайомлено з попередженням про наступне його як заступника начальника Управління закордонних інвестиційних проектів Департаменту міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів вивільнення.

При попередженні позивача було зазначено, що у зв'язку із відсутністю в апараті Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» роботи, яка б відповідала професії та спеціальності позивача, запропонувати йому переведення на іншу посаду не має можливості(а.с.10).

Згідно витягу з протоколу № 12 засідання профспілкового комітету працівників апарату Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 31.01.2015 р., на засіданні комітету було розглянуто подання адміністрації Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо розірвання трудового договору з позивачем за п. 1 ст. 40 КЗпП України та надано згоду комітету на розірвання з ним трудових відносин (а.с.85-86).

Наказом № 43-к від 05.02.2015 р., позивача звільнено із займаної посади 11.02.2015 р. у зв'язку із скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11).

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції виходив з того, що зміни в організації виробництва та праці НАК «Нафтогаз Україна» було проведено з метою підвищення ефективності здійснення господарської діяльності компанії,у зв‛язку з чим були створено нові департаменти із одночасним скороченням загальної штатної чисельності працівників та покладенням нових завдань та функцій,про скорочення чисельності штату та скорочення посади позивача було повідомлено у передбачений законом двомісячний строк, а тому відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд виходив з того,що його звільнення проведено з дотриманням вимог закону.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Судом першої інстанції обґрунтовано на підставі належних доказів та відповідної правової оцінки встановлено факт, що на момент звільнення позивача вакантна посада, яка відповідала б його професії та кваліфікації була відсутня, з огляду на що доводи апеляційної скарги про те,що він мав переважне право на залишення на роботі не приймаються колегією суддів.

Зазначене підтверджується переліком працівників Управління закордонних інвестицій проектів Департаменту міжнародного співробітництва та зовнішніх проектів,який був предметом дослідження суду першої інстанції та наданої апеляційному суду за клопотанням позивача,інформацією відповідача щодо укомплектування структурних підрозділів Виробничого департаменту НАК «Нафтогаз» та свідчить про те, що на час звільнення позивача інші працівники мали більш переважне право перед позивачем на залишення на роботі (а.с.128).

Колегія суддів погоджується також з оцінкою суду першої інстанції доводів позивача стосовно того, що він мав переважне право на залишення на посаді,оскільки його дружина ОСОБА_7 є безробітною, а тому також перебуває на його утриманні,з огляду на те, що дружина позивача є особою працездатного віку, вже майже два роки є безробітною, однак, доказів втрати нею працездатності позивач не надав (а.с.93).

Рішення про скорочення чисельності або штату працівників за законом віднесено виключно до компетенції адміністрації підприємства,установи чи організації та є вирішенням внутрішніх організаційних питань формування штату працівників та їх посад. Про майбутнє скорочення позивач був повідомлений за два місяці і вакантні посаді,які б відповідали його професії чи спеціальності у відповідача були відсутні.

При вирішенні справи, суд на виконання ст.213 ЦПК України,встановивши факт скорочення чисельності працівників та відсутність вакантних посад,які б відповідали його кваліфікації обгрунтовано дійшов висновку,що його звільнення з підстав п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України відбулося без порушень трудового законодавства і що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України).

Доводи позивача та його представника про те,що позивачу взагалі не було запропоновано жодної вакансії, не може вплинути на правильність висновків суду першої інстанції, з огляду на те,що відповідно до частин 1-3 ст.49-2 КЗпП України передбачено,що власник або уповноважений ним орган зобов‛язаний запропонувати працівнику не будь-яку,а саме роботу,яка б відповідала його професії чи спеціальності.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю ,а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві,в установі,організації працівник за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби занятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуального та матеріального права, не знайшли свого підтвердження та не відносяться за законом до тих,які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,подану його представником ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді