Номер провадження: 22-ц/785/6953/15
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадщину за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року,

встановила:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, та посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері - ОСОБА_6, просила визнати за нею право власності на 5/6 частки квартири за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Згідно свідоцтва про смерть від 22 травня 2013 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року про що складено відповідний актовий запис № 5144.

Відповідно ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року до участі у справі залучено правонаступника після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_7

Сторони та їх представники в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши витребувану з нотаріальної контори копію спадкової справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалено у справі рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/6 частин АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 01.02.1986 році між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб, про що 13.01.1987 року, відділом РАГС Малиновського РІКА м. Одеси, зроблено актовий запис за № 105.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 ОСОБА_8 змінила прізвище на «ОСОБА_8».

20.02.1988 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_10 був зареєстрований шлюб, про що 20.02.1988 року, відділом РАГС Малиновського райвиконкому м. Одеси міськради депутатів трудящих, зроблено актовий запис за № 2002.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 ОСОБА_11 змінила прізвище на «ОСОБА_11».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 серпня 1993 року ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3.

19 серпня 1997 року ОСОБА_6 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Шевиріною А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3 - 3436, згідно з яким на випадок свої смерті вона заповіла належну їй частину ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_4 - ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 14.01.2006 року було зроблено відповідний актовий запис за № 533 та Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса було видано свідоцтво про його смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_10 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 15.08.2009 року було зроблено відповідний актовий запис за № 4435 та Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про його смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 померла, про що в Книзі реєстрації смертей 19.10.2010 року було зроблено відповідний актовий запис за № 2156 та Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного етапу Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про її смерть.

Згідно копії спадкової справи № 972/2010, до майна померлої 18.10.2010 року ОСОБА_6 вбачається, що 20.11.2010 року доньки померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Сьомої державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на майно, яке належало померлої ОСОБА_6

Проте, їм нотаріусом було відмовлено на підставі того, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 серпня 1993 року, не зазначені частки, які належать кожному з співвласників.

Також встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відноситься до першої черги спадкоємців виповнилося 55 років.

Відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_13 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який діяв на час відкриття спадщини, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Зі змісту ст. 26 даного Закону вбачається, що право на призначення пенсії за віком мали жінки після досягнення 55 років, чоловіки - 60 років.

Враховуючи встановлене, ОСОБА_4, як повнолітня непрацездатна особа після смерті спадкодавця, своєї матері ОСОБА_14 на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку в спадковому майні, незалежно від змісту заповіту складеного ОСОБА_14 на користь іншої доньки ОСОБА_3

Зазначене свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору. За таких обставин, вимоги ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_7.) з підстав, зазначених у позові, задоволенню не підлягають.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7, правонаступника після смерті ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадщину за заповітом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева