Справа № 487/6589/15-ц
Провадження № 2/487/2627/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25.11.2015 року Заводський районний суд у складі:

головуючого судді Агєєвої Л. І.,

при секретарі Ткаченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

21.08.2015 року Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 510,04 грн. збитків завданих не сплатою в повному обсязі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Представник позивача ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, оскільки відповідач в добровільному порядку не хоче сплатити борг.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідач ОСОБА_1 до 10 липня 2014 року мав статус субєкта підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця) та зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особами, що підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими особами) визначені фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з п. 5 ст. 14 Закону №1058 застраховані особи, зазначені в п. 3 та 4 ст. 11 цього Закону є страхувальниками, а у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону №1058 платниками страхових внесків.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) ці страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

На підставі п. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. При цьому, у відповідності до п. 12 ст. 20 Закону №1058, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону №1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою).

Територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі ст. 106 Закону №1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно самостійно поданого Відповідачем ОСОБА_3 про нарахування внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, відповідачем нараховано страхові внески за 2010 рік у сумі 602,24 грн. Своєчасно нараховані суми в повному обсязі сплачені не були, в результаті чого утворилась недоїмка. Тому, відповідно до ст. 106 Закону №1058 Відповідачу було надіслано вимогу №0-22815/03 від 22.07.2011 р. Відповідач отримав вимогу 23.07.2011 року, в передбачені законом терміни не оскаржив, тому вимога вважається узгодженою.

Борг у сумі 510,04 грн. за вимогою №Ф-22815/03 від 22.07.2011 р. залишається не погашеним по теперішній час.

07 липня 2014 року набрав чинності Закон України №1258-VII від 13.05.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» яким запроваджено процедуру припинення діяльності фізичної особи-підприємця протягом одного дня. З дня набрання чинності вищевказаним Законом повністю скасована попередня процедура реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, в тому числі й проведення позапланових перевірок та отримання довідок від органів доходів та зборів та Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості, або очікування спливання строків надання таких довідок (або відмову у їх наданні) для проведення державної реєстрації за принципом «мовчазної згоди».

10 липня 2014 в результаті надходження до Управління повідомлення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Управлінню стало відомо про втрату ОСОБА_1 статусу субєкта підприємницької діяльності.

Водночас, Законом №1258 внесено зміни до ч. 6 ст. 15 Закону №1058, а саме з 07.07.2014 р. ч. 6 ст. 15 Закону №1058 викладена в наступній редакції: «Зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників фізичних осіб-підприємців, на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку».

Таким чином, в результаті припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця його зобов'язання перед Пенсійним фондом не припиняються, а залишаються за ним, як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону №755 фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно із статтею 51 Цивільного Кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Ураховуючи, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном тим, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності, і тим, яке не використовувалося, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру, фізична особа відповідає за зобов'язаннями, взятими на себе як суб'єктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном як фізичній особі.

Такі ж висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 04.12.2013 р., яка є обов'язковою для застосування судами при розгляді вказаної категорії справ.

Втрата Відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності і, як наслідок, статусу страхувальника, унеможливлює стягнення існуючої суми боргу, як недоїмки, штрафної санкції та пені, в порядку адміністративного судочинства з посиланням на статтю 106 Закону №1058 і зумовлює кваліфікацію цієї заборгованості як суму завданої відповідачем шкоди Пенсійному фонду України виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону №1058 бюджет Пенсійного фонду України визначений як план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом. Стаття 73 Закону №1058 передбачає використання коштів Пенсійного фонду на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій.

Несплатою страхових внесків до солідарної системи під час перебування в статусі страхувальника відповідач завдала шкоди управлінню та Пенсійному фонду в цілому, і, відповідно, охоронюваним законом соціальним правам застрахованих осіб, оскільки саме з бюджету Пенсійного фонду України здійснюється фінансування пенсій та соціальних послуг, передбачених Законом №1058.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлена така підстава виникнення цивільних прав і обовязків, як завдання матеріальної (майнової) шкоди іншій особі. Тобто, завдання шкоди є деліктним зобовязанням. Вчинення особою делікту є підставою для захисту порушених прав потерпілої особи та притягнення завдавача шкоди до передбаченої законом відповідальності.

Як встановлено ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачений такий спосіб захисту порушеного права або інтересу, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності умов відповідальності, передбачених законом.

Такими умовами є протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має бути обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина завдавача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У цьому випадку, протиправні дії відповідача полягають у не сплаті в повному обсязі страхових внесків під час перебування в статусі страхувальника, тобто порушенні статей 17 та 20 Закону №1058. Не сплата в повному обсязі страхових внесків, яка потягла за собою виникнення заборгованості, підтверджується такими документами, як звіт відповідача за 2010 рік про нараховані нею страхові внески, узгодженою вимогою Управління про сплату боргу, яка відповідачем отримана та не оскаржена, та розрахунком позовних вимог.

Шкода (або збитки) як така, полягає в ненадходженні до Пенсійного фонду тих страхових внесків, фінансової санкції та пені, які б мали надійти до його бюджету за умови правомірної поведінки Відповідача (виконання ним своїх обовязків, як страхувальника) і були б спрямовані Пенсійним фондом на цілі, передбачені статтею 73 Закону №1058.

Причинний звязок між протиправними діями Відповідача і ненадходженням коштів до Пенсійного фонду є прямим, оскільки, власноруч визначивши розмір свого зобовязання (подавши звіт за 2010 рік), Відповідач не сплатив в повному обсязі вказані кошти до Пенсійного фонду, і саме такі дії Відповідача призвели до ненадходження коштів до бюджету Пенсійного фонду в сумі 510,04 грн.

Відшкодування шкоди в цьому випадку має здійснюватися незалежно від наявності вини відповідача або її форми, враховуючи пряму вказівку на це в законі: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону №1058).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, щодо стягнення з відповідача завданої шкоди управлінню на суму 510,04 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1218 гривень.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Управління Пенсійного фонду України задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва боргу в сумі 510,04.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1218,00 гривень.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку визначеному ст. 294 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.І. Агєєва