Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/448/15Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" (надалі - Банк, ПАТ "ВБР") до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 (як позичальника) та ОСОБА_4 (як поручителя) на його користь заборгованість за кредитним договором №МКЕХР2.64758.003 від 11.01.2013 року станом на 23.07.2014 року у розмірі 28 511,98 грн., яка складається з: поточної заборгованості по тілу кредиту - 12371,82 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту - 9 897,07 грн., поточної заборгованості за процентами - 158,02 грн., простроченої заборгованості за процентами - 2 196,12 грн., заборгованості по комісії - 2 250,0 грн., суми пені - 1 638,95 грн., від сплати якої у добровільному порядку на користь Банку відповідачі ухиляються, а також судові витрати на судовий збір 285,12 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ "ВБР" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВБР" заборгованість за кредитним договором № МКЕХР2.64758.003 від 11.01.2013 року у розмірі 27042,10 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12 371,82 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9 897,07 грн., поточна заборгованість за процентами у розмірі 158,02 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 2 196,12 грн., заборгованість по комісії 2 250,0 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 169,07 грн., а також суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 270,42 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ "ВБР" відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначеним рішення суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції, Банк у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог Банку, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційному суду письмові заперечення на зазначену апеляційну скаргу (а.с.90-94).

У судове засідання 05.03.2015 року належним чином, з додержанням вимог ст. ст. 74-76 ЦК України, повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.99-101), всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про причини своєї неявки та відповідач ОСОБА_3 про причини неявки свого представника ОСОБА_5 апеляційний суд не повідомили.

Представник апелянта - Банку за довіреністю (а.с.103) Герасименко О.О. через канцелярію подала апеляційному суду клопотання (а.с.102), в якому просила розглядати дану справу апеляційним судом за відсутністю представника Банку, доводи апеляційної скарги Банку підтримала у повному обсязі.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов Банку частково лише в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_3 та пені 169,07 грн. замість 1 638,95 грн., суд першої інстанції керувався ст. 124 Конституції України, ст.ст. 7, 10- 11, 60, 157, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 527, 551, 610, 612, 625, 629, 1049, 1050 ЦК України та виходив із того, що ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань " № 543-96/ВР, визначено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тому суд першої інстанції погодився із доводами представника відповідача ОСОБА_3 щодо невідповідності вимогам чинного законодавства позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідачів пені в розмірі, передбаченому п. 6.3 вищезазначеного кредитного договору - 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення; крім того, звернення Банку до суду з позовом до поручителя ОСОБА_4 про стягнення солідарно з боржником ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором є передчасним і не відповідає вимогам закону.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Таким вимогам ухвалене судом першої інстанції у цій справі рішення не відповідає.

Так, встановлено, що 11.01.2013 року між Банком та відповідачем ОСОБА_3, як позичальником, був укладений кредитний договір №МКЕХР2.64758.003, за яким ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 45000,0 грн. на термін до 09.01.2015 року, зі сплатою відсотків, комісії та пені згідно із умовами цього договору (а.с.9-10).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позичальник ОСОБА_3 неналежним чином та не у повному обсязі виконував свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась заборгованість останнього перед Банком за вищезазначеним кредитним договором.

ОСОБА_3 не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання в силу вимог ст. 617 ч. 2 ЦК України через відсутність у нього, як боржника, необхідних коштів, доходу від підприємницької діяльності тощо.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, в силу вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики.

Банк скористався своїм правом, передбаченим п. 3.1.9 вищезазначеного кредитного договору, про дострокове повернення від позичальника ОСОБА_3 кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування (а.с. 13-15).

Станом на 23.07.2014 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором становить 28 511,98 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 12 371,82 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 9 897,07 грн., поточна заборгованість за процентами - 158,02 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2 196,12 грн., заборгованість по комісії - 2 250,0 грн., пеня - 1638,95 грн. (а.с. 5-8).

Однак, відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції визнав позовні вимоги Банку щодо розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками, заперечуючи проти нарахованої Банком розміру пені (письмові заперечення на позов Банку а.с.41).

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що посилання відповідача ОСОБА_3, як позичальника, в його запереченнях на позов Банку (а.с.40) і суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні у цій справі на ст. 343 ч. 2 ЦК України та Закон України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань " № 543-96/ВР в обґрунтування зменшення розміру нарахованої Банком пені з 1638,95 грн. до 169,07 грн. із розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, є безпідставними.

Оскільки, ст. 343 ЦК України регулює відносини набуття права власності на скарб, а положення Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань " № 543-96/ВР розповсюджуються лише на позичальників - фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп,2013).

При цьому, встановлено, що ОСОБА_3 отримував в Банку кредит на споживчі цілі (п. 1.2) та укладав вищезазначений кредитний договір із Банком, як фізична особа, яка діє на підставі особистого волевиявлення, а не як суб'єкт підприємницької діяльності.

Тому, визначення у вищезазначеному кредитному договорі сторонами у цій справі, зокрема у п. 6.3, права Банку нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та /або комісії, відповідає принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) та не суперечить закону.

Підстав для зменшення нарахованого Банком за вищезазначеним кредитним договором розміру пені 1 638,95 грн. на підставі ст. 551 ч. 3 ЦПК України судом апеляційної інстанції не вбачається, оскільки остання не перевищує суму основного боргу за вищезазначеним кредитним договором.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань позичальником за вищезазначеним кредитним договором 11.01.2013 року між Банком, позичальником ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4, як поручителем, був укладений договір поруки №РХ029031.64761.002 (а.с.11).

В силу вимог ст.ст. 541, 543 ЦК України та умов вищезазначеного договору поруки ОСОБА_3, як позичальник, та ОСОБА_4, як поручитель, відповідають перед Банком, як солідарні боржники по сплаті вказаної вище заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Однак, відповідачі від сплати зазначеної заборгованості на користь Банку у добровільному порядку ухиляються.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що посилання відповідача ОСОБА_4, як поручителя, в її запереченнях на позов Банку (а.с.38) і суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні у цій справі на те, що вимоги Банку до поручителя ОСОБА_4 про солідарне стягнення з неї на користь Банку вищезазначеної заборгованості позичальника за вищезазначеним кредитним договором є передчасними, не ґрунтуються на законі.

Оскільки, суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст. 10 ч. 4 ЦПК України, не сприяв у цій справі всебічному та повному з'ясуванню обставин цієї справи.

Зокрема, отримавши, письмові заперечення відповідача ОСОБА_4 (поручителя) на позов Банку у цій справі у 2 (двох) екземплярах, з посиланням в їх обґрунтування на ненадсилання їй Банком вимоги про дострокове повернення кредиту та інших сум за вищезазначеним кредитним договором та неотримання нею останньої, обидва підшив до цієї справи (а.с.38-39), не направивши копії заперечень Банку, не зробивши відповідний запит до Банку та не з'ясувавши достовірності інформації, викладеної відповідачем в її запереченнях, не визнавши явки представника Банку обов'язковою тощо та розглянувши дану справу за відсутністю представника Банку, який скористався своїм правом та подав заяву про заочний розгляд цієї справи за його відсутністю (а.с.28-29, 34-35, 44, 59).

Тому, Банк, дізнавшись зміст заперечень відповідача ОСОБА_4 щодо досудової вимоги вже із змісту оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с. 73), мав право надати копію зазначеної вимоги Банку на ім'я ОСОБА_4 (поручителя) до своєї апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.80), та при вищевикладених обставинах остання може бути прийнята апеляційним судом до уваги, як доказ в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України.

При цьому, встановлено, що відповідач ОСОБА_4, постійне місце проживання якої співпадає із постійним місцем проживання позичальника ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, а.с.23-24), та за яким надсилались вищезазначені вимоги Банку позичальнику та поручителю, заперечувала, що вона отримувала останню (а.с.80) взагалі. Зазначений факт матеріалами цієї справи не спростовується, докази протилежного апелянтом апеляційному суду також не надані, тому судом апеляційної інстанції не вбачається підстав для визнання поруки припиненою у цій справі на підставі ст. 559 ЦК України.

Крім того, пред'явлення у серпні 2014 року позову Банком у цій справі до поручителя ОСОБА_4 (а.с.2-4), факт отримання копії якого відповідач у цій справі не спростовувала, само по собі є вимогою Банку до поручителя про дострокове повернення кредиту та усіх належних сум згідно умов кредитного договору (п. 24 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №5).

З дати отримання копії позову Банку відповідачем ОСОБА_4 (поручителем) і до ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі у листопаді 2014 року пройшло понад 5 (п'ять) календарних днів, коли ОСОБА_4 мала можливість виконати свій обов'язок щодо погашення на користь Банку вказаної вище суми заборгованості позичальника ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором у добровільному порядку (п.8 договору поруки).

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України.

Тому, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, позов ПАТ "ВБР" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити; стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "ВБР" заборгованість за кредитним договором №МКЕХР2.64758.003 від 11.01.2013 року станом на 23.07.2014 року у розмірі 28511,98 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 12 371,82 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 9 897,07 грн., поточна заборгованість за процентами - 158,02 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2 196,12 грн., заборгованість по комісії 2 250,0 грн., сума пені - 1638,95 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "ВБР" слід стягнути понесені останнім судові витрати при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій у вигляді судового збору на загальну суму 427,68 грн. (розрахунок: 285,12 грн. (а.с.1) + 142,56 грн. (а.с.79)) у рівних частках, тобто по 213,84 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" () заборгованість за кредитним договором №МКЕХР2.64758.003 від 11.01.2013 року станом на 23.07.2014 року у розмірі 28 511,98 грн. (двадцять вісім тисяч п'ятсот одинадцять гривень дев'яносто вісім копійок), з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 12 371,82 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 9 897,07 грн., поточна заборгованість за процентами - 158,02 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2 196,12 грн., заборгованість по комісії 2 250,0 грн., сума пені - 1638,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" () понесені останнім судові витрати при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій у вигляді судового збору на загальну суму 427,68 грн. у рівних частках, тобто по 213,84 грн. (двісті тринадцять гривень вісімдесят чотири копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.