Ухвала
іменем україни
25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення.
Зазначав, що ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 отримав ордер на жиле приміщення кімнати АДРЕСА_1 , який є відомчим житловим фондом Міністерства оборони України й де на теперішній час прописана й його мати відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 101 від 18 червня 1999 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби після закінчення строку контракту на підставі рапорту про небажання проходити службу, без залишення на квартирному обліку.

Посилаючись на викладене й на те, що на момент звільнення вислуга відповідача складала менше 10 років, у зв`язку з чим він втратив право на проживання в гуртожитку, позивач просив виселити відповідачів з гуртожитку та повернути спірне житло до квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський для подальшого розподілу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2015 року зазначене рішення місцевого суду скасовано й позов задоволено частково. Виселено відповідачів з кімнати АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, змінивши мотиви відмови у позові, застосувавши положення ст. 125 ЖК Української РСР, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом установлено, що Луцькою КЕЧ району Прикарпатського військового округу Міністерства оборони України Мисюрі М.А. було видано ордер № 184 від 21 квітня 1997 року на заняття кімнати АДРЕСА_1 , на сім`ю з трьох осіб (він, дружина, син).
Вказаний гуртожиток перебуває на обслуговуванні та балансі квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський і є державною власністю Міністерства оборони України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 1999 року № 101 ОСОБА_1 на підставі його рапорту від 09 червня 1999 року звільнено в запас за ст. 118 п. «д» (після закінчення строку контракту), як такого, що здав справи та посаду, із виключенням зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення й відповідач вважається вибувшим для постановки на військовий облік до Луцького міськвійськкомату Волинської області.
На теперішній час у спірній кімнаті гуртожитку зареєстрована крім ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_2 .
Правильно визначивши характер спірних правовідносин, предмет доказування у справі, повно та всебічно дослідивши обставини, що складають зміст вимог та заперечень сторін на підставі належно оцінених доказів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Так за змістом ст. 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.
Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину (ч. ч. 1, 2 ст. 132 ЖК Української РСР).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який звільнився за власним бажанням з установи, що надавала за ордером йому із сім`єю кімнату у гуртожитку на час його служби, відповідач ОСОБА_2 є членом його сім`ї.
За положеннями ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

Судом установлено, що гуртожиток АДРЕСА_2 перебуває в оперативному управлінні Збройних Сил України, тому на відповідачів не поширюються гарантії, передбачені ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням у гуртожитку, оскільки порушення прав позивача триває у часі, тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця.
Наявність договірних відносин між сторонами щодо найму житла матеріалами справи не встановлена.
Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції немає, оскільки висновки суду щодо часткового задоволення позову зроблені вірно.
Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а :
Касаційну скаргуОСОБА_1 відхилити.
Рішенняапеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін
Т.П. Дербенцева
Д.О. Остапчук
В.О. Савченко