Справа № 523/104/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

"24" листопада 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за позовом ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управлення «Банк «ОСОБА_4 та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1), ОСОБА_5 (іпн. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» ( р/р 1980, МФО 328823, Код )

-932, 76 доларів США, що еквівалентно 14 618, 49 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума строкової заборгованості по відсоткам;

-5 642, 08 доларів США, що еквівалентно 88 424, 37 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума простроченої заборгованості по відсоткам.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1), ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» ( р/р 1980, МФО 328823, Код )

-932, 76 доларів США, що еквівалентно 14 618, 49 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума строкової заборгованості по відсоткам;

-5 642, 08 доларів США, що еквівалентно 88 424, 37 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума простроченої заборгованості по відсоткам.

При цьому, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управлення «Банк «ОСОБА_4 та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення пені у розмірі 293 569, 73 гривень за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам за період з 26.02.2014 р. по 11.12.2014 р. було залишено без задоволення.

Рішенням стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1), ОСОБА_5 (іпн. НОМЕР_2), ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» на р/р 1980, МФО 328823, Код сплачений судовий збір в розмірі 1030 гривень 42 копійки, тобто по 343 гривні 47 копійок з кожного.

Рішенням позовні вимоги ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору №16к- 101, укладеного 26 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2, а саме п. 6.1., 6.2., 7.1. залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 24.02.2015р. звернулась з додатковими позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в яких просила:

1.Визнати недійсним Кредитний договір №16к-101, укладений 26 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2.

2.Визнати недійсним іпотечний договір від 26 березня 2007 року з додатком від 23.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_1.

3.Визнати недійсним Договір поруки №58/10 від 21.09.2010 року та Договір поруки №501/07 26.03.2007 року, які укладені між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» в особі Філія «Одеське регіональне управління».

Стосовно вищевказаних позовних вимог сторони подавали докази і давали пояснення, проте стосовно даних вимог суд не ухвалював рішення.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно ухвалити додаткове рішення за даними позовними вимогами.

Так мотивуючи вищевказані позовні вимоги, позивачка наполягала на тому, що кредитний договір №16к-101 від 26 березня 2007 року укладений без дотримання вимог закону «Про захист прав споживачів» про надання достовірної і доступної інформації про повну сукупну вартість кредитних ресурсів, які були невідомі споживачеві, а саме, без надання інформації, що окрім процентів за кредит, споживач буде зобов'язаний нести наступні витрати:

витратами по нотаріальному оформленню документів, які вимагались відповідачем,

витрати по страхуванню життя і здоров'я споживача,

витрати по страхуванню предмету іпотеки,

витрати по нотаріальному оформленню договору іпотеки,

витрати по проведенню експертної оцінки предмету іпотеки,

виплати по сплату комісійних винагород банку за обслуговування кредиту,

витрати по страхуванню життя поручителів за кредитним договором,

а також нести усі ризики по знеціненню національної валюти відносно кредитних коштів в іноземній валюті, внаслідок чого значно дорожчають кредитні кошти в національної валюті.

Позичальник взяв в кредит 100000 (сто тисяч) доларів США на суму 550000 грв., а фактично повернув банку більш 1000000 (одного мільйону) грв. у вигляді іноземної валюті 102000 (сто дві тисячі) доларів США, взявши на себе тягар і негативні наслідки світової кризи осені 2008 року і курсові ризики знецінення національної валюти України в наступних періодах.

Відповідно до пунктів 2.1-2.3. Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: проведення розрахунків по договору купівлі продажу, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,1 кв.м., житловою 36,8 кв.м у сумі 100000 дол.США. Кредит надається на період до 26 березня 2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 14% річних, а також витрати страхувальника (Позичальника) відповідно п.5.4 договору витрати по страхуванню нерухомого майна і п.5.,8. страхування свого життя, а також витрати, пов'язані з оформленням кредиту.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1)особу та місцезнаходження кредитодавця;

2)кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

3)необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно п. 3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З п. 3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України N 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

З кредитного договору вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача.

Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідач не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 31, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ N 168 від 10.05.2007 р. "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

ОСОБА_9 угоди N 1 від 21.09.2010 року, та ОСОБА_9 угоди N 2 від 13.09.2011 року, та ОСОБА_9 угоди N 3 від 29.08.2013 року до кредитного договору 16К- 102 від 26 березня 2007 року слідує, що кредитний договір було доповнено щодо плати пені, а також були зменшені проценти за користування кредитом без зменшення штрафних санкцій і пені.

З додатків до кредитного договору про нарахування та погашення відсотків, комісії та тіла кредиту згідно кредитного договору 16К-102 від 26 березня 2007 року вбачається, що існує суттєва різниця між нарахованими відсотками, які підлягають сплаті позичальником та фактично сплаченими ним відсотками. Зазначена різниця фактично приводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і як наслідок приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за управління кредитом, які нараховую ться на фактичний залишок заборгованості за кредитом.

Із наданих банком розрахунків вбачається дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, не справедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях.

Ці обставини свідчать, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до сг. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_10 і ОСОБА_5 та ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» в особі Філія «Одеське регіональне управління» були укладені договори поруки №58/10 від 21.09.2010 року та договір поруки №501/07 26.03.2007 року, за яким поручителі поручились перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16К-102 від 26 березня 2007 року між позивачем та банком було укладено договір іпотеки від 26 березня 2007 року з додатком від 23.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено законодавством.

Вимога позивача про визнання недійсним кредитного договору тягне необхідність визнання недійсними договори поруки та договір іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного договору.

Таким чином, з урахуванням викладеного, внаслідок вищевказаних порушень норм матеріального та процесуального права, кредитний договір, який не відповідає вимогам закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним, а також є недійсними додатки до нього. (а.с. 110-114)

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вищевказаних позовних вимог.

Так судом встановлено, що між ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2 26.03.2007 р. був укладений кредитний договір № 16к-102 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до якого Позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 100000, 00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14% річних, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути ці грошові кошти у строк до 26.03.2017р. відповідно до п. п. 2.1., 3.2. Кредитного договору.

Видача кредитних ресурсів підтверджується копіями розпорядження бухгалтерії про надання кредиту від 26.03.2007 р. та меморіального валютного ордера № 1 від 26.03.2007 р.

Як вбачається з п. 2.3. Кредитного договору кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором були надані банком Першому відповідачу за цільовим призначенням - для придбання трьох-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 63, 1 кв. м.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, до Кредитного договору, між Позивачем та ОСОБА_2 були укладені ОСОБА_9 угода № 1 від 21.08.2010 р., ОСОБА_9 угода № 2 від 13.09.2011 р. та ОСОБА_9 угода № 3 від 29.08.2013 р.

Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору зі змінами, внесеними в цей пункт ОСОБА_9 угодою № 3 від 29.08.2013 р. ОСОБА_2 зобов'язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором до 26 березня 2027 р., шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

Також, ОСОБА_2 зобов'язалася щомісяця, в термін з 1 до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за Кредитним договором становить 846, 00 доларів США, згідно Графіка зниження розміру заборгованості, викладеного у Додатку № 1 до ОСОБА_9 угоди № 3 від 29.08.2013 р. до Кредитного договору.

Як вбачається з п. 4.1. Кредитного договору, зі змінами, внесеними ОСОБА_9 угодою № 2 від 13.09.2011 р. ОСОБА_2 зобов'язалася також щомісяця в строк з 1 по 10 число здійснювати погашення нарахованих та прострочених відсотків які є на рахунках на дату укладання цієї додаткової угоди, згідно Додатку № 2 до вищевказаної додаткової угоди.

Крім цього, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів по Кредитному договору Перший відповідач, згідно п. 6.1. Кредитного договору зобов'язана сплатити пеню із розрахунку 1 % (один відсоток) від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами.

Згідно з п. 3.4. Кредитного договору, ОСОБА_4 має право зупинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії Кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них неустойки відповідно до умов Кредитного договору, зокрема, якщо: позичальник в період дії Кредитного договору порушував будь - які умови цього Договору, у тому числі: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентам, відповідно до п. п. 3.2, 4.3, 4.4. Кредитного договору.

В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів між Позивачем та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір, посвідчений 26.03.2007 p., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_11 за реєстровим номером 418 (надалі „Іпотечний договір"), згідно якого ОСОБА_2 надала в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме - квартиру № 62, загальною площею 63, 1 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 56 корп. 3.

У зв'язку з проведенням реструктуризації заборгованості по Кредитному договору, до вищевказаного Іпотечного договору 23.09.2011 р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений ОСОБА_9 договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_11 за реєстровим номером 1068, яким були внесені відповідні зміни до Іпотечного договору.

Крім цього, в якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів 01.11.2006 р. між Банком та ОСОБА_5 (далі - «Другий Відповідач», «Поручитель 1») був укладений Договір поруки № 58/10, з Додатком № 1 від 13.09.2011 р. до договору поруки, за яким ОСОБА_5 виступив поручителем перед Позивачем.

Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 26.03.2007 р. між Позивачем та ОСОБА_6 далі - «Третій Відповідач», «Поручитель 2») був укладений Договір поруки № 501/07, з Додатком № 1 від 13.09.2011 р. до договору поруки, за яким ОСОБА_10 виступив поручителем перед Позивачем.

Згідно п. 2.1. Договорів поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язалися відповідати по Кредитному договору як солідарні боржники з ОСОБА_2 у разі невиконання останнім зобов'язань по Кредитному договору.

Відповідно до п. п. 2.2. 3.1. Договорів поруки у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплати комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за кредитним договором в зазначені у Договорі строки Поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмово чи телетрансмісійно) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити заборгованість по кредиту, шляхом її перерахування на рахунок Кредитора будь-яким засобом, виказаним кредитором.

Згідно п. 3.5. Договорів поруки Кредитор має право звернути стягнення на майно та інші кошти Поручителя, що належить останньому на праві власності або оперативного управління у випадку невиконання Поручителем прийнятих на себе зобов'язань за договором поруки.

На час укладення спірних договорів була чинною редакція Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. зі змінами станом на 13.01.2006р..

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. зі змінами станом на 13.01.2006р.. перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей

між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка

є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від

кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт

господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність,

встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Однак ст.ст. 15 та 23 даного Закону не передбачають такого наслідку, яки визнання договору недійсним.

Крім того, позивачка посилається на те, що згідно положень ч. 5 ст. 31, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" … Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, позивач посилається на п. 3.6 Постанови НБУ N 168 від 10.05.2007 р. "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", а саме, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За думкою позивачки з ОСОБА_9 угоди N 1 від 21.09.2010 року, та ОСОБА_9 угоди N 2 від 13.09.2011 року, та ОСОБА_9 угоди N 3 від 29.08.2013 року до кредитного договору 16К- 102 від 26 березня 2007 року слідує, що кредитний договір було доповнено щодо плати пені, а також були зменшені проценти за користування кредитом без зменшення штрафних санкцій і пені.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Таким чином, сторони за договором мають право за взаємною згодою вносити зміни або доповнення до умов договору, у тому числі щодо нарахування процентів, розміру пені тощо, що не може вважатись як істотний дисбаланс договірних відносин.

Всі додатки до договору були підписані сторонами за основним договором, а також умови договори частково виконувались позичальником.

Відповіно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору №16к-101, укладеного 26 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

В звязку з тим, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимоги про визнання недійсним кредитного договору №16к-101, укладеного 26 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2, то відсутні підстави для задоволення позовних вимоги про визнання недійсним іпотечному договір від 26 березня 2007 року з додатком від 23.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_1, а також недійсним Договори поруки №58/10 від 21.09.2010 року та Договір поруки №501/07 26.03.2007 року, які укладені між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» в особі Філія «Одеське регіональне управління», оскільки вищевказані позовні вимоги є похідними від первісних.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212-215, 220 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в частині:

- Визнання недійсним Кредитного договору №16к-101, укладеного 26 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі Філії Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2;

- визнання недійсним іпотечного договору від 26 березня 2007 року з додатком від 23.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_2;

- визнання недійсним Договору поруки №58/10 від 21.09.2010 року та Договору поруки №501/07 26.03.2007 року, які укладені між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» в особі Філія «Одеське регіональне управління»

- залишити без задоволення.

ОСОБА_9 рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: