Справа № 466/3506/15 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/783/7208/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство 14630» про стягнення заборгованості, -

встановила:

Оскарженим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство 14630» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630» () в користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованість за договорами про надання повторної фінансової допомоги від 08 грудня 2014 року та 16 грудня 2014 року у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено ПАТ «ВіЕс Банк».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухваленим рішенням порушуються права та інтереси кредитодавця ПАТ «ВіЕс Банк». Вказує, що при розгляді справи суд не досліджував фінансовий звіт ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630», а саме статтю дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги, що дало б можливість встановити чи дійсно договори були укладені. Вважає, що даний позов поданий з метою уникнення відповідальності ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630» перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитними договорами, адже у випадку невиконання даного рішення буде накладено арешт на все майно, яке належить ПАТ «Львівському автотранспортному підприємству -14630», що позбавить ПАТ «ВіЕс Банк» можливості звернути стягнення на майно та погасити заборгованість за кредитними договорами.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились і судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ст.305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності та у відповідності до вимог ст.197 ЦПК України розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

При цьому судова колегія вважає за необхідне відхилити клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи, яке належно не обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, 08 грудня 2014 року між ОСОБА_2 (Позикодавець) та Публічним акціонерним товариством «Львівське автотранспортне підприємство-14630» (Позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (надалі - Договір 1), відповідно до умов п.1.1. якого Позикодавець надає Позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової Допомоги (позики), а Позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2. цього Договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 50 000,00грн. (п'ятдесят тисяч гривень). Поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем не пізніше, ніж через 3 (три) календарні дні із дати підписання Договору. Поворотна фінансова допомога надається на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Поворотна фінансова допомога надається шляхом внесення грошових коштів до каси Позичальника або перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника з особового або поточного рахунка Позикодавця.

08 грудня 2014 року позивачем було внесено у касу товариства обумовлену суму позики, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 923 від 08 грудня 2014 року (а.с.7).

Встановлено, що 16 грудня 2014 року між сторонами було підписано договір про надання поворотної фінансової допомоги (надалі - Договір 2) аналогічного змісту, згідно із яким Позикодавець зобов'язався надати Позичальнику ще 50 000,00грн. (п'ятдесят тисяч гривень).

16 грудня 2014 року Позикодавцем було внесено у касу Позичальника обумовлену суму позики, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 948 від 16 грудня 2014 року (а.с.8).

02 квітня 2015 року Позикодавцем було направлено Позичальнику вимогу про повернення наданої фінансової допомоги згідно умов договорів від 08 грудня 2014 року та 16 грудня 2014 року у п'ятнадцятиденний строк. Однак Позичальником не виконано взяті на себе зобов'язання за вищезазначеними договорами про надання поворотної фінансової допомоги.

Задовольняючи даний позов районний суд виходив з того, що відповідач визнав позов і це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов до правильного висновку про задоволення даного позову, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що при розгляді справи суд належно не досліджував те,

що дані договори є фіктивні, судова колегія не приймає до уваги, оскільки встановлено, що таких зустрічних позовних вимог не було.

Окрім цього відповідачем подано заяву про визнання позову, що згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України судом правильно прийнято до уваги (а.с.22).

Також, як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови про закінчення виконавчого провадження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року виконано та боржником борг сплачено (а.с.39).

Отже визнання позову відповідачем було безумовним, а тому не вбачається підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Апелянтом не подано жодних доказів про те, що при виконанні рішення суду накладено арешт на все майно, яке належить ПАТ «Львівському автотранспортному підприємству -14630», і що це позбавило ПАТ «ВіЕс Банк» можливості звернути стягнення на майно та погасити заборгованість за кредитними договорами.

Отже не встановлено, що оскаржуваним рішенням суду порушено права ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630».

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставин.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3