У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Міжобласної дирекції «Дніпро» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,

за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Міжобласної дирекції «Дніпро» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Міжобласної дирекції «Дніпро» (далі - МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 10 762 грн 96 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 30 грудня 2010 року по автодорозі Петропавлівка-Сонцево-Богданівка ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Opel Vectra», д.н.з НОМЕР_3, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4; вина ОСОБА_3 встановлена постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року.

Також позивач зазначав, що автомобіль НОМЕР_1, застраховано у МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» згідно з договором страхування РК № 091/002/000075, на підставі якого та інших необхідних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у сумі 35 752 грн 96 коп.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) відповідно до поліса № ВЕ/0220727 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у приватного акціонерного товариства «СК «Енергорезерв» (далі - ПрАТ «СК «Енергорезерв»), яке в межах ліміту за полісом здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в порядку регресу у розмірі 24 990 грн.

Посилаючись на те, що відповідач повинен відшкодувати різницю між виплаченою ПрАТ «СК «Енергорезерв» та сплаченою МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» потерпілій стороні у ДТП сумою, яка складає 10 762 грн 96 коп., просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року апеляційну скаргу МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» задоволено частково, рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, пред'явленого 19 березня 2014 року, дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини у вигляді суброгації, оскільки у даному випадку потерпілий передав своє право позивачеві на підставі договору і сприяв реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав; при цьому виходив з того, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а оскільки страховий випадок стався 30 грудня 2010 року, саме із цієї дати почався перебіг позовної давності, тобто позов подано з пропуском визначеного законом строку; при цьому судом враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності, що стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходив з того, що за відсутності зміни особи, до якої перейшло право вимоги, у наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання позовні вимоги МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» є вимогами не суброгаційного, а регресного характеру і строк позовної давності починає обчислюватися з моменту, коли позивач виплатив страхове відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку, проте, враховуючи, що до участі у справі не залучено ПрАТ «Енергорезерв», яке здійснило страхову виплату позивачу, та відсутності доказів виплати такого страхового відшкодування, дійшов висновку про неможливість ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 грудня 2010 року по автодорозі Петропавлівка-Сонцево-Богданівка під час керування автомобілем «Opel Vectra», д.н.з НОМЕР_3, ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4

Вказані обставини підтверджуються постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а. с. 7).

У результаті ДТП автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування адміністративної території Петропавлівського району (а. с. 12) та висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 24 січня 2011 року № 013 (а. с. 14-25).

Автомобіль «Skoda Super B», д.н.з. НОМЕР_2 застраховано в МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК», про що свідчить договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) РК № 091/002/000075 (а. с. 4-6), згідно з умовами якого та на підставі заяви ОСОБА_5 (а. с. 3), страхового акта (а. с. 26), розрахунку суми виплати страхового відшкодування (а. с. 27), висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 24 січня 2011 року № 013 (а. с. 14-25) МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_5 в сумі 35 752 грн 96 коп., що підтверджується копією платіжного доручення від 05 травня 2011 року № 420 (а. с. 28).

Звертаючись з указаним позовом, позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП згідно з полісом № ВЕ/0220727 була застрахована у ПрАТ «СК «Енергорезерв», яке 08 січня 2014 року в межах ліміту по полісу здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в порядку регресу у розмірі 24 990 грн, втім докази такої виплати відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. В такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Регрес - це той рідкісний випадок, коли страховику надається право стягнути суму виплаченого страхового відшкодування зі свого ж страхувальника або застрахованої особи. Регрес в страхуванні не є поширеним і передбачений законом лише для окремих випадків.

Встановивши, що між позивачем та ОСОБА_5 було укладеного договір добровільного страхування наземного транспортного засобу і страховик здійснив ОСОБА_5 страхову виплату, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» має право на стягнення суми страхового відшкодування з винної особи в порядку суброгації, а враховуючи, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, у даному випадку перебіг позовної давності почався саме з 30 грудня 2010 року, а тому пред'явлений 19 березня 2014 року позов подано з пропуском визначеного законом строку.

Таким чином апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду, помилково виходив з того, що позовні вимоги МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» є вимогами регресного характеру.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального закону.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> скасовано судове рішення <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Міжобласної дирекції «Дніпро» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року скасувати, а рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська