Номер провадження 2/243/5455/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретареві - Врублевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 та визнати за собою право власності на цей будинок. Позов мотивує тим, що з 09.11.1985 року по 04.11.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Під час шлюбу вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1, який було зареєстровано на чоловіка. 04.11.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано. Майнового спору після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 не було. Весь час з липня 2009 року позивачка самостійно доглядала за будинком, сплачувала за комунальні послуги та робила ремонти. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 виписався зі спірного будинку та переїхав до ОСОБА_4, з якою пізніше одружився. Будинок АДРЕСА_1 за домовленістю між сторонами залишився позивачці, з якою проживали їх діти, проте документально оформити свої права за життя ОСОБА_5 позивачка не встигла. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов спірний житловий будинок. Спадкоємцями після його смерті є друга дружина ОСОБА_4, та дві доньки від першого шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Оскільки спірний будинок було придбано у шлюбі з ОСОБА_5, а після розірвання шлюбу був залишений за домовленістю їй у власність, просить визнати спірний будинок спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок.

Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали, не заперечували проти його задоволення. Зазначили, що при розподілі майна після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , за домовленістю між ними, ОСОБА_1 залишив колишній дружині , з якою проживали їх діти, належну йому ? частину спірного будинку , і таким чином ОСОБА_1 стала його власницею.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1985 року по 04.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.05.1989 року.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні законодавчі положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка говорить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, як було встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами по справі, вищевказаний житловий будинок був придбаний ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в період шлюбу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, та оскільки частки дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними, позивачці належить право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку.

04.11.2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №227 від 04.11.2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2).

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було проведено розподіл майна . ОСОБА_1 залишив у власності ОСОБА_5 належну його ? частину будинку, та спірний житловий будинок за домовленістю між сторонами залишився у володінні ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22.07.2015 року.

Отже, придбаний за спільні грошові кошти житловий будинок АДРЕСА_1 за домовленістю між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу ,при розподілі майна, коли ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 належну йому 1/2 частку спірного будинку , залишився у власності позивачки. Проте через відсутність коштів сторони оформити свої права за життя ОСОБА_1 не встигли.

Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність ОСОБА_5 припинилась у зв'язку з його смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, реалізувати своє право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 провели розподіл майна, та домовилися про те, що спірний житловий будинок залишиться у власності позивачки, відповідачі визнали вимоги позивачки в повному обсязі та підтвердили наявність вказаної домовленості, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Керуючись ст. 10,11,60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 68, 70 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1, який складається: з житлового будинку літ. «А-І» загальною площею 92,2 кв.м, житловою площею 34,2 кв.м, з прибудовою літ. «а?», прибудовою літ. «а», тамбуром літ. «а4», погребом літ. «а5», сараєм літ. «З», сараєм літ. «Р», погребом літ. «Д», уборною літ. «Н», гаражем літ. «О», навісом літ. «С», літнім душем літ. «П», забором № 5, 6, 7, воротами №4, замощенням І, ІІ, спорудою ІІІ, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який складається: з житлового будинку літ. «А-І» загальною площею 92,2 кв.м, житловою площею 34,2 кв.м, з прибудовою літ. «а?», прибудовою літ. «а», тамбуром літ. «а4», погребом літ. «а5», сараєм літ. «З», сараєм літ. «Р», погребом літ. «Д», уборною літ. «Н», гаражем літ. «О», навісом літ. «С», літнім душем літ. «П», забором № 5, 6, 7, воротами №4, замощенням І, ІІ, спорудою ІІІ у порядку розподілу майна , придбаного у період шлюбу з ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дні з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2015 року.

Суддя Л.О. Носовська