Апеляційний суд міста Києва
Справа № 753/7481/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Борисової О.В., Шкоріної О.І.

при секретарі Орленко Т.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Байбарзи Кирила Володимировича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» та ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна», третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

17.04.2015 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, посилаючись на те, що вона, як бухгалтер товариства була звинувачена новим керівництвом у одноразовому, грубому порушенні трудових обов'язків та звільнена з посади (п.1 ст.41 КЗпП України) з цих підстави. Вважаючи, що правові підстави до звільнення були відсутні, звернулася до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» з 20.03.2015 .

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 26- Г літера А на користь ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2015 по 01.07.2015 в розмірі 38578 грн. 88 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судовий збір в розмірі 300 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

На зазначене рішення було подано апеляційні скарги Байбарза Кирилом Володимировича - представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» - відповідачем та позивачем ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі Байбарза К. В. - представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказував, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства. При цьому зазначав, що підставою до звільнення ОСОБА_4 з роботи за п.1 ст. 41 КЗпП України були допущені нею, як головним бухгалтером правила податкового обліку і звітності, які призвели до заниження бази оподаткування ПДВ операції з продажу трьох автомобілів у грудні 2015 року. Ці порушення були виявлені у березні 2015 року під час проведення аудиторської перевірки. Занижені бази оподаткування могли призвести до проведення податкової перевірки та сплати штрафу. Окрім того, представник відповідача вважає, що правові підстави до стягнення 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди були відсутні.

Позивач ОСОБА_4 не погодилася із рішенням суду в частині відмови у задоволенні її вимог щодо витрат, понесених нею на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. При цьому зазначала, що вона на підтвердження своїх вимог надала суду відповідні докази, але суд їх не прийняв до уваги та безпідставно відмовив їй у стягненні цих витрат. Просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про стягнення на її користь 9000 грн., сплачених нею за правову допомогу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а апеляційну Байбарзи К. В. - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції ( ч.1 п.3 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За положеннями п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, поновлюючи її на посаді головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» з 20.03.2015 та стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2015 по 01.07.2015 в розмірі 38578 грн. 88 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судовий збір в розмірі 300 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог саме в цій частині.

Проте, з висновками суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Згідно наказу №6-к від 12.01.2012, копії трудової книжки позивача ОСОБА_4 було прийнято на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» на посаду головного бухгалтера/а.с. 7, 8, 57/. Згідно копії трудової книжки та копії наказу №172-к від 20.03.2015 позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Підставою зазначеної у наказі є звіт аудиторської компанії «Лука» від 19.03.2015 та акт про відмову позивача від надання письмових пояснень.

Відповідно до наказу № 1 про облікову політику на підприємстві від 29.12.2011 визначено, що: 1.1. бухгалтерський обліку здійснюється бухгалтерією підприємства, яку очолює головний бухгалтер. 2. Права і обов'язки головного бухгалтера визначаються Законом про бухгалтерський облік, цим наказом та затвердженими посадовими інструкціями. 2.1. Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону про бухгалтерський облік головний бухгалтер підприємства: 2.1.1 забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання й подання у встановлені строки фінансової звітності, 2.1.2 організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; 2.1.3. бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних із недостачами та відшкодуванням втрат від недостач, крадіжок і псування цінностей підприємства. 2.3 Головний бухгалтер несе особисто відповідальність перед керівником підприємства призначеним на відповідну посаду його власником, згідно з переліком питань, наведених у п. 2.1.цього наказу. 3. Правом дозволу на проведення господарських операцій наділяються: головний бухгалтер; 3.1. Перелічені особи наділяються правами та несуть повну відповідальність за відповідність проведення операцій чинному законодавству та статуту підприємства згідно з посадовими інструкціями. 5. Обов'язок щодо складання фінансової звітності та іншої звітності на вимогу власників, органів статистики покладений на головного бухгалтера /а.с. 59-63/. Крім того, відповідно до розпорядження від 12.01.2012 позивача призначено відповідальною особою за виписку податкових накладних.

Судом встановлено, що посадові обов'язки головного бухгалтера у товаристві відсутні, у своїй діяльності головний бухгалтер керується наказом про облікову політику на підприємстві та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», чого не заперечував представник відповідача та підтвердив ці обставини.

Однак, у наказі про звільнення позивача не визначений пункт вищевказаних наказу та/або стаття Закону, який порушила позивач.

Так, представник відповідача посилаючись на проведення аналізу бухгалтерського та податкового обліку продажу легкових автомобілів на ТОВ «Метал Ворк Україна» в грудні 2014 року /а.с. 66-72/ зазначив, що позивач супроводжуючи дані угоди, будучи головним бухгалтером порушила основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

З копії аналізу бухгалтерського та податкового обліку продажу легкових автомобілів на ТОВ «Метал Ворк Україна» в грудні 2014 року /а.с.72/, зазначено, що в результаті продажу автомобілів ТОВ «Метал Ворк Україна» понесла збитки на загальну суму 213877 грн. 73 коп., що було відображено у бухгалтерському обліку компанії.

Згідно актів про погодження зміни вартості транспортних засобів від 10.12.2014 вартість автомобіля «Фольцваген Пасат» становить 126218 грн. 45; вартість двох Шкод фабій становить по 165812 грн. 04 коп. кожна/а.с. 188 - 190/. Вказані акти підписані між ТОВ «Перша Лізінгова компанія» та відповідачем в особі колишнього керівника генерального директора ОСОБА_6

Згідно копії договорів купівлі - продажу від 24.12.2014 автомобіль «Фольцваген Пасатх був відчужений відповідачем в особі позивача за довіреністю від колишнього керівника ОСОБА_6 /а.с. 191/ останньому за 105682 грн. 71 коп., вказана ринкова вартість автомобіля була оцінена згідно акту експертної оцінки № 590474 від 24.12.2014 /а.с. 192, 193/; автомобіль «Шкода фабія» був відчужений відповідачем в особі ОСОБА_6 ОСОБА_7, яка є донькою позивача за 43384 грн. 22 коп. вказана ринкова вартість автомобіля була оцінена згідно акту експертної оцінки № 590471 від 24.12.2014 року /а.с. 194, 195/; інший автомобіль «Шкода фабія» був відчужений відповідачем в особі ОСОБА_6 ОСОБА_8, за 43384 грн. 22 коп. вказана ринкова вартість автомобіля була оцінена згідно акту експертної оцінки № 590470 від 24.12.2014 /а.с. 196, 197/.

З наведеного вбачається, що до обов'язків позивача не входило визначення вартості лізингових автомобілів, оскільки остання не є експертом по оцінці рухомого майна, укладення за власною ініціативною угод про відчуження майна, а також суду не надано доказів того, що вказані автомобілі належали до активів товариства.

В свою чергу, відповідними повноваженнями згідно п. 7.7.4 статуту відповідача, а також трудового контракту /а.с. 143 - 151, 184/, наділений генеральний директор, яким на час укладення вище вказаних угод був ОСОБА_6 /а.с. 142/. Позивачем, в свою чергу, як зазначено у вказаному вище аналізі бухгалтерського та податкового обліку продажу легкових автомобілів на ТОВ «Метал Ворк Україна» в грудні 2014 /а.с.72/ висвітлено фінансово - господарські операції із зазначенням у бухгалтерському обліку компанії про наявність збитків.

Слід погодитися з висновками суду, що позивач жодним чином не мала відношення до складання бюджету компанії, оскільки відповідні обов'язки покладені на генерального директора згідно п. 7.7.4 статуту товариства /а.с. 143-151/ та п. 5 контракту /а.с. 145/, а на спростування суду не було надано таких доказів.

Згідно копії акту укладеного ОСОБА_6 та представником відповідача Байбарзи В.І. /а.с. 151/ вбачається, що відповідач та колишній генеральний директор товариства ОСОБА_6 не мають жодних претензій один до одного, зокрема, і щодо угоди від 24.12.2014 по відчуженню автомобіля ОСОБА_6, яке за дорученням останнього здійснювала позивач.

Наведене свідчить, що про наявність зазначених угод по відчуженню автомобілів, якими відповідачу спричинені збитки в чому останній звинувачує позивача, представнику власника відповідача стало відомо 24.12.2014, а звільнення позивача мало місце 20.03.2015

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів» на підставі п.1.ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірваний лише з керівником підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємств, установи, організації, його заступниками, іншими службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєні персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є це порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (або могло бути завдано) шкоду.

Звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Суд встановив, що строк притягнення позивача (місячний 24.12.2014 - 24.01.2015) до відповідальності сплинув, а тому зазначив, що вказані вище обставини взагалі не можна вважати підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

У аналізі перевірки також зазначено, що не був сплачений та задекларований ПДВ на загальну суму 42775 грн. 54 коп. Проте після спілкування позивача із особою, що проводила вищевказаний аналіз, позивачем були внесені ''зміни до бухгалтерської звітності, донарахована вказана сума ПДВ, що не оспорювалось відповідачем та 20.03.2015 направлено електронною поштою. Доказів того, що із-за неправомірних дій позивача на відповідача було накладено штраф, а останній його сплатив, суду не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що 2-ю підставою для звільнення позивача з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків є акт про відмову ОСОБА_4 від надання письмових пояснень, тоді як матеріали справи містять роздруківку листа позивача направленого з електронної пошти останньої представнику відповідача від 18.03.2015, з проханням перенести зустріч щодо надання письмових пояснень згідно наказу генерального директора № 5 від 17.03.2015, та в подальшому направлення вказаних пояснень в електронному вигляді цього ж числа через відмову отримання їх представником відповідача у друкованому вигляді /а.с. 38 - 42/, що не спростовано під час розгляду справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини ( в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 38578 грн. 88 коп., з яким погоджується апеляційний суд) , що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо підстав до часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду (щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди та покладаючи обов'язок по його відшкодуванню у розмірі 5 000 грн. на відповідача, суд не достатньо врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних постанови „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової / шкоди", згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Зваживши на наведене, та враховуючи характер завданих моральних страждань (позивач є інвалідом 3-ї групи) і первісні вимоги позивача щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів не може погодитися із визначеним розміром у 5000 грн. стягнутих з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди і вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні із зменшенням її розміру з 5000 грн. до 1000 грн. та в цій частині частково задовольняє апеляційну скаргу сторони відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи /ч.1 ст. 79 ЦПК України/; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом /ч.2 ст.79/; до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу / п.2 ч.3 ст.79 /.

За правилами ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків

надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 9000 грн. за надану правову допомогу за не доведеністю, суд першої інстанції правильно врахував вимоги вищезазначених норм закону та не надання належних та допустимих доказів стороною позивача. Суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги докази сторони позивача з приводу судових витрат, які долучені до апеляційної скарги і які не були предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в досліджені яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено неповажними причинами. А таких доказів сторона позивача суду не надала. Таким чином, апеляційна скарга позивача в оскаржуваній частині рішення не підлягає задоволенню.

В іншій частині рішення суду є законним і обгрутованим і правових підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Апеляційну скаргу Байбарзи Кирила Володимировича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Ворк Україна» на користь ОСОБА_4 змінити, зменшивши її розмір з 5000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: