УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль», третя особа - Служба у справах дітей органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та нею був укладений кредитний договір № 014/035-43/50231, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у 30 600 дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю (свідоцтво про право власності).

У позивача є дочка, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з ОСОБА_4 з 2003 року, з моменту отримання свідоцтва про право власності на житло.

Станом на день укладення договору іпотеки дочка мала право проживання у вказаній квартирі за місцем проживання своєї матері, і на день укладення іпотечного договору їй було лише 6 років.

Так як на момент укладення договору іпотеки попередньої згоди органів опіки та піклування не надавалось, позивач звернулася з вказаним позовом до суду, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки укладений 11 липня 2007 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4.

Визнано недійсним договір іпотеки б/н укладений 11 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3787.

Стягнуто з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. за подання позовної заяви та 121, 80 грн судовий збір за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що з моменту отримання спірної квартиру у власність, в даній квартирі проживала позивач разом з малолітньою дитиною та її чоловік. Іншого місця проживання у дитини не існувало. Місце реєстрації чоловіка ОСОБА_4 у гуртожитку, мало формальний характер, оскільки останній у вказаному гуртожитку не проживав.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи підтверджують факт проживання неповнолітньої дитини позивача у спірній квартирі, а отже, малолітня дитина позивача має право на користування житловим приміщенням за місцем проживання своїх батьків.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем було надано довідку ЖЕК № 5 про проживання в іпотечній квартирі лише ОСОБА_4, що свідчить про надання такою недостовірної інформації, а також щодо вільного волевиявлення останньої на укладення іпотечного договору не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Так, аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-392цс15).

Інші доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.І. Євтушенко І.М. Завгородня