Справа № 505/3087/15-ц
Провадження № 2/505/1500/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів)

представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

справу за позовом ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА ПЛЮС ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОМПАНІЯ "ПРИВАТ-ПЛЮС"

до

ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач дочірнє підприємство «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-плюс» (далі ДП «Плюс» ТОВ «Приват-плюс») звернулося до Котовського міськрайонного суду Одеської області із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 29.10.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір №005121, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит на придбання кондитерських виробів у розмірі 50000,00 гривень строком на 180 місяців із сумою загального щомісячного платежу у розмірі 502,78 гривень. Після отримання кредиту, 09.12.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було підписано додаток №3 до договору від 29.10.2010 року, в якому визначена залишкова заборгованість у розмірі 58825,26 гривень та термін її сплати до 28.08.2020 року; передбачена можливість вимоги щодо дострокового повернення всієї суми у разі порушення зобовязань. 10.12.2010 року позивач оплатив товар для ОСОБА_1, а останній його отримав. В якості забезпечення зобовязань по сплаті кредиту, 09.12.2010 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір поруки. За умовами договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3зобовязались виконати обовязок ОСОБА_1 перед кредитором на письмову вимоги позивача в разі невиконання вказаного обовязку даним відповідачем, а також передбачили право позивача стягнути з них в якості штрафу розмір одного щомісячного платежу у сумі 502,78 гривень. У звязку з тим, що відповідачі належним чином зобовязання щодо не виконують, станом на 13.07.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 78883,60 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 65736,34 гривень, штрафу у розмірі 13147,68 гривень. З огляду на викладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитом у розмірі 78883,60 гривень; штраф з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у сумі 502,78 гривень з кожного та судові витрати.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву, про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого позову повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило.

Представник відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на пропущення кредитором (позивачем по справі) встановленого законодавством строку для предявлення вимоги до поручителів.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобовязань передбачені ст. 527 ЦК України. Згідно цієї правової норми зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Правові наслідки порушення зобовязання та відповідальність за його порушення визначені у Главі 51 ЦК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне) виконання (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.

Згідно з частиною 2 вказаної правової норми, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів.

З кредитного договору убачається, що сторони домовились про право кредитора ДП «Плюс» ТОВ «Приват-плюс» достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, в тому числі, у випадках затримання сплати позичальником частини кредиту та (або) процентів за користування кредитом на строк, що перевищує 2 платіжних періоди (пункт 11.3 ст.11).

В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір №005121. Відповідно до умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит на придбання кондитерських виробів у розмірі 50000,00 гривень строком на 180 місяців із сумою загального щомісячного платежу у розмірі 502,78 гривень. Після отримання кредиту, 09.12.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було підписано додаток №3 до договору від 29.10.2010 року, в якому визначена залишкова заборгованість у розмірі 58825,26 гривень та термін її сплати до 28.08.2020 року; передбачена можливість вимоги щодо дострокового повернення всієї суми у разі порушення зобовязань. 10.12.2010 року позивач оплатив товар для ОСОБА_1, а останній його отримав.

В період укладення кредитного договору №005121 від 29.10.2010 року сторони діяли добросовісно і дійшли домовленості відносно всіх основних і суттєвих його умов, в тому числі про юридичну природу договору, строк його дії, коло обовязків і прав кожної з сторін.

Згідно умов кредитного договору, позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання, однак відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали, порушили порядок та строки сплати суми кредиту та процентів, в результаті чого мають прострочену заборгованість. У звязку із несвоєчасним виконанням своїх зобовязань розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором становить: за кредитом 65736,34 гривень, штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів в розмірі 13147,68 гривень, що підтверджується графіком розрахунків (а.с.14-15).

Розмір вказаної суми заборгованості та правильність її розрахунку у судовому засіданні оспорені не були.

За умовами договору відповідач зобовязався проводити погашення кредиту у строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів (ст.4 програми діяльності «Приват-Плюс»).

В забезпечення виконання боржником умов кредитного договору, між ДП «Плюс» ТОВ «Приват-плюс» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3, був укладений договір поруки від 09.12.2010 року (а.с.10).

Відповідно до п. 3 укладеного Договору кожен поручитель діє окремо та відповідає перед кредитором за виконання боржником його зобовязань в тому ж розмірі, що й боржник.

Договором поруки, а саме п.18 передбачено, що договір поруки є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

У звязку із несвоєчасним виконанням своїх зобовязань розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором становить: за кредитом 65736,34 гривень, штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів в розмірі 13147,68 гривень, що підтверджується графіком розрахунків (а.с.14-15).

Виходячи з наведеного суд, дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_1 порушено зобов'язання за договором, яке є обов'язковим для сторін.

Відповідно до ст.ст. 526, 623, 625 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

У відповідності до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Договір про надання кредиту укладається на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного законодавства.

Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 78883,34 гривень підлягають задоволенню.

В частині солідарного стягнення даної суми також з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір кредиту було укладено 29.10.2010 року, останій платіж по погашенню кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 19.03.2012 року, у звязку із чим вбачається пропущення кредитором шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя, так як строк предявлення вимог кредитором до поручителя необхідно обчислювати з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу відповідно до графіка погашення заборгованості, які були встановлені сторонами при підписанні кредитного договору.

Кредитор може звернутися з вимогою до поручителя про погашення боргу як до солідарного боржника, протягом шести місяців від дня порушення боржником строку виконання основного зобовязання по кредитному договору.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Представник відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на пропущення кредитором встановленого законодавством строку для предявлення вимоги до поручителя, щодо визнання поруки припиненою на час звернення до суду 21.07.2015 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Таким чином, порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки, а саме п.18 про його дію до повного виконання зобовязань боржника за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 (так і поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3П.), первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту до 28 серпня 2020 року, сплачуючи її щомісячними платежами згідно графіку платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів ст. 4 програми діяльності «Приват-Плюс»), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору і є його невідємною частиною.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у 20 те число місяця.

У звязку з порушенням боржником графіку погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор використав право, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 11.3 ст. 11 програми діяльності «Приват-Плюс» щодо вимагання дострокового виконання зобовязань за договором у випадку затримання сплати кредиту більше 2-х або більше щомісячних загальних платежів.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання , передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Як установлено судом і підтверджено довідкою позивача (а.с.14-15), відповідач ОСОБА_1 перестав погашати кредит в квітні 2012 року. Отже заборгованість з приводу якої заявлений позов, виникла в боржника з квітня 2012 року, а з позовом банк звернувся до поручителя через три роки і три місяці - 21.07.2015 року, хоча з врахуванням 11.3 ст. 11 програми діяльності «Приват-Плюс» мав право звернутися до відповідачів в двохмісячний термін після несплати.

Умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку. У разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з графіку погашення кредиту (а.с.14-15), чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання.

Застосоване в ч.4 ст. 559 ЦК поняття "строк чинності поруки", це строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Закінчення шестимісячного строку свідчить про припинення зобовязання поручителя по кредитному договору, у звязу з чим суд вважає у частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, (поручителів по договору поруки) відмовити.

Така правова позиція була висловлена і у Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року (справа № 6-53 цс 14), та відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативноправовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ст. ст. 526, 527, 530, 553, 559, 610-612,1049, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-плюс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін.н. НОМЕР_1 на користь Дочірнього підприємства «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-плюс» заборгованість за договором №005121 від 29.10.2010 року у сумі 78883 (сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 60 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 65736 гривень 34 копійок, штрафу у сумі 13147 гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін.н. НОМЕР_1 на користь Дочірнього підприємства «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-плюс» судові витрати з оплати судового збору в сумі 799 (сімсот девяносто девять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайсуд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька