Справа № 6-106/2009
Провадження № 22-ц/779/2442/2015
Головуючий у 1 інстанції Бердан Н.В.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням начальника міського відділу ДВС Калуського МРУЮ про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржнику ОСОБА_1 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року,-

в с т а н о в и л а :
В грудні 2009 року начальник міського відділу ДВС Калуського МРУЮ звернувся з поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржнику ОСОБА_1 , посилаючись на те, що заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.06.2009 року з неї стягнуто в користь ОСОБА_2 48 500 грн. позики, 540 грн. державного мита, 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 220 грн. за надання юридичної допомоги. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 30.11.2009 року про перегляд заочного рішення від 23.06.2009 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення. Крім того, 15.10.2009 року державним виконавцем було внесено постанову про об`єднання всіх виконавчих проваджень, щодо боржника ОСОБА_1 . Сума боргу перед державою, юридичними та фізичними особами складала 303 941, 75 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року подання начальника міського відділу ДВС Калуського МРУЮ задоволено і тимчасово обмежено право виїзду за кордон боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 до виконання нею грошових зобов`язань на суму 303 941, 75 грн. Виконання ухвали доручено Державній прикордонній службі.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність ухвали, яка прийнята при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, що ухилення це навмисне чи інше свідоме невиконання обов`язків, особа, яка має невиконані зобов`язання і не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, а не лише за наявності невиконаного зобов`язання, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Крім того, апелянт звертає увагу, що умисне ухилення боржника від виконання обов`язків має місце лише тоді, коли у боржника є всі реальні можливості його виконання (наявність майна, грошових коштів, заробітньої плати та інше), але він ухиляється від такого виконання, що в даному випадку відсутнє.

Також зазначила, що викладені нею доводи в повному обсязі співпадають з правовою позицією Верховного суду України по цьому питанню, яка закріплена в «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року опублікована у Віснику Верховного суду України від 2013р., №5.

Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні поданням начальника міського відділу ДВС Калуського МРУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити за недоведеністю.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з положень ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та з того, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, має борги перед державою, фізичними і юридичними особами, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду з України.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано ст. 377-1 ЦПК України, якою доповнено кодекс згідно із Законом № 2677-VI від 04.11.2010.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну у разі не виконання боржником своїх зобов`язань.

До 04.11.2010 року цивільне процесуальне законодавство України не містило норми щодо розгляду подань державного виконавця з цього питання.

В силу ч.ч. 3 та 4 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, суд повинен був застосувати закон, який діяв на час розгляду питання про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон, тобто за станом на 30 грудня 2009 року.

Суд не звернув уваги на те, що ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не передбачено, що суд може встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина за кордон.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч.1 цієї статті. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовим комісаріатом та консульською службою України.

Виходячи з вищевказаних положень, суд міг лише тимчасово затримати або вилучити паспорт і саме цей факт був би підставою для тимчасового обмеження громадянина у виїзді за кордон, оскільки Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не наділяв суд правом тимчасово обмежувати громадянина у виїзді за кордон.

Питання про затримання чи вилучення паспортного документа перед судом не ставилося.

Таким чином, судом було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням ухвали про відмову у задоволенні вимоги державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 311, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання начальника міського відділу ДВС Калуського МРУЮ про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржнику ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: І.О. Максюта
В.Д. Фединяк
Я.Ю. Ковалюк