Справа № 359/1600/15-ц Головуючий у І інстанції Величко В. П.
Провадження № 22-ц/780/5509/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 25.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Антоненко В.І., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Старокиївський банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У лютому 2015 року ПАТ «Старокиївський банк » звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 27 вересня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № 33/978/К/125 , згідно умов якого позивач надав відповідачу в тимчасове користування кредит в розмірі 158 ОООЄвро., з кінцевим строком виконання до 07 жовтня 2009 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 16,5% річних.

Між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди, згідно яких встановлювався графік повернення кредиту, сума та кінцевий термін його повернення.

Відповідач зобовязань по поверненню кредиту та сплаті процентів за Кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконала.

Станом на 13 лютого 2015 року борг за Кредитним договором Позичальником не погашено, заборгованість за кредитом, відсотками та неустойкою (пеня, штраф) становить 153 790,89 Євро, що на день подання позову становить 4 367 225,27 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судові витрати .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2-В. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не повною мірою дослідив всі матеріали справи та не надав їм належної правової оцїнки. Вказує, що матеріалами справи не доводиться факт отримання відповідачем кредиту. Банк не надав суду належного та допустимого доказу на доведення цієї обставини.

Крім того, відповідач вважає, що суд не перевірив розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, який був наданий позивачем.

Також вважає, що суд порушив норми процесуального права відновивши провадження у справі в той час, коли рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року у справі № 359/3351/14 ще не набрало чинності.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_2-В. просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач в судове засідання не зявилась. Про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2006 року між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №33/978/К/125, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 158 000,00 Євро /а.с. 4-6/, що підтверджується меморіальним ордером від 27.09.2006 р. (а.с. 19).

14.05.2008р. між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_2- В. укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою встановлено наступний графік повернення кредиту: щомісячно, починаючи з вересня 2008 року, не пізніше сьомого числа кожного місяця, частками у сумі 8 442,21 Євро, та повністю повернути банку кредит не пізніше «07» жовтня 2009 р. (а.с.7)

18.09.2008р. між сторонами укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою встановлено наступний графік повернення кредиту: щомісячно, починаючи з лютого 2009 року, не пізніше сьомого числа кожного місяця, частками у сумі 7 517,17 Євро, та повністю повернути банку кредит не пізніше «07» жовтня 2009^3. /а.с.8)

16.02.2009 р. укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору, якою встановлено наступний графік повернення кредиту: щомісячно,

починаючи з травня 2009 року, не пізніше сьомого числа кожного місяця, частками у сумі 7 517,17 Євро, починаючи з вересня 2009 року, не пізніше сьомого числа кожного місяця частками у сумі 15 034,34 Євро, та повністю повернути банку кредит не пізніше «07» жовтня 2009 р. (а.с.10)

07.07.2009 р. укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, якою встановлено наступний графік повернення кредиту: в липні 2009 року, не пізніше сьомого числа, у сумі 3 575,00 Євро; в серпні та вересні 2009 р. не пізніше сьомого числа кожного місяця, частками у сумі 2 145,00 Євро, та повністю повернути банку кредит не пізніше «07» жовтня 2009 року (а.с.11)

07.10.2009 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, якою кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту встановлено на «21» жовтня 2009 року, плату за користування кредитом збільшено до 16,6 процентів річних (а.с.12).

21.10.2009р. між сторонами укладено додаткову угоду№7до кредитного договору, відповідно до якої Позичальник зобовязався повертати кредит щомісячно, починаючи з листопада 2009 року частками в сумі 1000,00 Євро, та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту «07» червня 2010 року (а.с.13).

01.12.2009р. укладено додаткову угоду №8 до кредитного договору, відповіднодо якої кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту в повному обсязі встановлено на «07» червня 2010 року (а.с.14).

07.06.2010р. укладено додаткову угоду №9 до кредитного договору, якою кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту встановлено на «06» червня 2011 року (а.с.15).

06.06.2011 р. укладено додаткову угоду № 10 до кредитного договору, якою кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту встановлено на «01» червня 2012 року (а.с.16).

01.06.2012р. укладено додаткову угоду №11 до кредитного договору, якою кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту встановлено на «30» травня 2013 року (а.с.17).

30.05.2013р. укладено додаткову угоду №12 до кредитного договору, якою кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту встановлено на «29» травня 2014 року (а.с.18).

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті щомісячно в останній робочий день місяця, на фактичну заборгованість по кредиту, за період з першого по останній день поточного місяця включно, та в день остаточного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 2.6. Кредитного договору нараховані проценти сплачуються Позичальником протягом перших семи календарних днів місяця, наступного за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним погашенням кредиту.

Відповідно до пунктів 4.2., 4.3. Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (повернення суми кредиту та сплати відсотків) Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення.

Згідно пунктів 4.4. та 3.3.5. Кредитного договору за недотримання положень Кредитного договору Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 5 (пять) процентів від суми кредиту за кожний випадок.

ОСОБА_2-В. неодноразово порушувала умови кредитного договору, а саме не погашала кредит щомісяця в строки. У звязку з цим, у відповідача виник борг, розмір якого станом 13.02.2015 року становить 153 790,89 (сто пятдесят три тисячі сімсот дев'яносто) Євро 89 центів, а саме: заборгованість за кредитом - 49 994,86 Євро; заборгованість за процентами - 7 225,63 Євро; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8 957,98 Євро; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 712,42 Євро; штраф за недотримання положень договору

(несвоєчасне повернення кредиту) - 7 900,00 Євро; штраф за недотримання положень договору (несвоєчасну сплату процентів) - 79 000,00

Євро. Достовірність цього розрахунку підтверджується письмовими розрахунками /а.с. 37/.

На момент подачі позову згідно офіційного курсу Євро (28,397169 гривень за 1 Євро)

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором призвели до виникнення заборгованості перед банком, що й було підставою для звернення банку до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,

сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи щодо укладення між сторонами кредитного договору, умов договору та його виконання. Сторони неодноразово укладали додаткові договори, якими продовжували строк дії кредитного договору, змінювали умови його повернення.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції відповідач не спростувала.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач надав суду докази, які на його думку доводили його позовні вимоги в частині невиконання відповідачем умов кредитного договору на розміру заборгованості. Такими доказами є, як копії договору та додаткових угод, так і меморіальний валютний ордер 406/1 від 27 вересня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_2-В. виданий кредит у розмірі 158 000 Євро за курсом 641,0975 за 100 UAH- 1 012 934.05 грн. (а.с.19)

Відповідно до виписки з особового рахунку останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснювала 01.07.2014 року (а.с.20)

Також позивач надав витяг з особового рахунку відповідача (а.с.21-36) . та розрахунок заборгованості (а.с.37), Положення про кредитування фізичних осіб в АБ «Старокиївський банк» (а.с. 59-61), а також інформацію про рух коштів по рахунку відповідача (а.с.66-75).

Представник відповідача неодноразово брав участь у судових засіданнях, але, в свою чергу, не подав жодного заперечення щодо правильності розрахунків заборгованості. Оскільки відповідач в судовому засіданні не ставив під сумнів правильність розрахунків позивача, у суду не було підстав з ними не погоджуватись, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є голослівними.

Також є голослівними доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів надання відповідачу кредиту. Відповідач повертала кредит, неодноразово укладала додаткові угоди до кредитного договору, що беззаперечно свідчить про те, що кредитні кошти нею отримувались.

Щодо відновлення судом першої інстанції провадження у справі до набрання чинності судовим рішенням в іншій справі, то ця обставина також не є порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою скасування рішення суду. Доказів того, що кредитний договір визнаний недійсним, відповідач суду не надала.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді