Справа № 359/2786/14-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/6637/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 02.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про виселення з житлового будинку,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району Київської області. Відповідачі без її дозволу зареєстрували власне місце проживання в цьому житловому будинку. Позивач вважає, що у такий спосіб відповідачі перешкоджають їй вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нерухомим майном, а тому просила виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через свого представника за довіреністю ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, передбачених положеннями цивільного та житлового законодавства, для виселення відповідачів із спірного житлового будинку.

Переглядаючи законність та обґрунтованість ухваленого рішення, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 8 січня 1976 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 1 липня 1994 року розірвано.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2012 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та конструкціях, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції було змінено, а саме за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частині в будівельних матеріалах та обладнанні, які були використані в процесі будівництва цього житлового будинку.

Незважаючи на це, 25 жовтня 2013 року Реєстраційна служба Бориспільського МРУЮ Київської області прийняла рішення № 7222626 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на весь житловий будинок і в цей же день на імя позивача було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 11596903.

Однак, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 червня 2014 року, указані рішення державного реєстратора та свідоцтво про право власності на нерухоме майно визнані незаконними та скасовані.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 вересня 2014 року Реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області прийняло рішення № 15550421 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину в житловому будинку по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району Київської області і в цей же день йому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 26349436.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2015 року указані дії державного реєстратора визнано протиправними, а рішення про державну реєстрацію права власності було скасовано.

Отже, позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 належить лише по 1/2 частині в будівельних матеріалах та обладнанні, які були використані в процесі будівництва житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками виключно за їхньою спільною згодою.

Згідно із ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

Враховуючи, що сторони спору мають рівне право на володіння та користування спірним нерухомим майном і здійснення такого права повинно відбуватись за їхньою спільною згодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що примусове виселення відповідача з житлового будинку призведе до порушення його прав, що є недопустимим з огляду на основні засади інституту права власності.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

За правилом ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилаючись на те, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, порушувала питання про виселення ОСОБА_4 із житлового будинку, проте матеріали справи не містять доказів не підтвердження того, що остання вселилась та проживає в цьому житловому приміщенні.

Крім того, заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях норм ст. 331 ЦК України, оскільки станом на час розгляду спору право власності на житловий будинок по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району залишається не зареєстрованим за сторонами, вони є співвласниками лише будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва, а чинним законом не передбачено виселення осіб з такого майна.

Розглядаючи спір в межах заявлених вимог, суд першої інстанції правомірно звернув увагу й на той факт, що у випадку, якщо місце проживання відповідачів зареєстровано в спірному житловому будинку з порушенням закону, єдиним ефективним способом захисту може бути не виселення відповідачів, а оскарження дій посадових осіб міграційної служби в судовому порядку.

За таких обставин, коли заявлені правові підстави для виселення відповідачів не підтверджуються встановленими обставинами справи, а також зважаючи на положення ст. 11 ЦПК України, за якими цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: