АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Дима О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Південтеплоенергмонтаж», про поділ спільного майна та встановлення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1, а також виділити їй в користування кімнату площею 24,4 кв.м, виділити у користування відповідача кімнату площею 18.8 кв.м, решту приміщень залишити у загальному користуванні, а також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину акцій, які засвідчують участь ОСОБА_2 у формуванні статутного капіталу ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину дивідендів, одержуваних ОСОБА_2, як співзасновником за результатами господарської діяльності ПАТ «Південтеплоенергомонтаж».

В обгрунтування позову та уточнення до нього, посилалася на те, що сторонами під час шлюбу було нажито майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, а також акції ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук. Вказуючи на те, що дане майно було придбане під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 його частину. Також посилалася на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування вказаною спільною квартирою, загальною площею 95.8 кв.м., житловою 43.2 кв.м. Оскільки з моменту вселення до квартири, вона постійно користується саме кімнатою площею 24.4 кв.м, а речі відповідача знаходяться у кімнаті площею 18,8 кв.м, а тому просила суд встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши їй кімнату площею 24.4 кв.м., а відповідачу -кімнату площею 18,8 кв.

Не погоджуючись з первісним позовом, в лютому 2015 рокуОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом, предметом якого був поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 1/3 частини квартири АДРЕСА_3. Крім того, просив встановити порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 виділивши в його користування кімнату площею 24.4 кв.м., а у користування ОСОБА_1- кімнату площею 18,8 кв.м.

В квітні 2015 року ОСОБА_2 доповнив позовні вимоги, в яких, крім раніше зазначеного, просив визнати цінні папери ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук, номінальною вартістю 5 грн. штука, загальною вартістю 26215 грн. 46 коп., особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки вони куплені ним після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 і не є такими, що придбані за рахунок спільного майна подружжя.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 а також виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Визнано цінні папери (акції) ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук, номінальною вартістю 5 гривень кожна, загальною вартістю 26 215 грн. 46 коп., особистою власністю ОСОБА_2

В задоволенні решти вимог первісного позову та зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення конкретного порядку користування приміщеннями спірної квартири, а також в частині задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права особистої приватної власності на цінні папери (акції) ПАТ «Південтеплоенергмонтаж»та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуально права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

ОСОБА_2 та його представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1,2 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, з 29.06.1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.01.2015 року шлюб між ними розірвано.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами, на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2013 року на ім'я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1, що складається із двох кімнат площею 24,4 кв.м та 18,9 кв.м. Сторони не заперечували проти поділу вказаної квартири в рівних частках.

Суд задовольнив позов в частині визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину даної квартири за кожним. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

За змістом ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом заявили вимоги про виділення кожному кімнати площею 24,4 кв.м., заперечуючи право користування протилежної сторони даною кімнатою.

Із технічного паспорту вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 95,8 кв. м. та житлову 43,2 кв.м., й складається з двох ізольованих кімнат площею 24,4 кв.м. та 18,8 кв.м.

Кожна із сторін має право на виділення їй у користування, відповідно до ідеальних часток квартири, належної їм на праві спільної сумісної власності, кімнати площею не меншою ніж за 21,6 кв. м. (43,2:2=21,6 кв.м.).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення конкретного порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції правильно виходив з того, що запропонований сторонами порядок конкретного користування спірною квартирою передбачає виділення або ОСОБА_1, або ОСОБА_2 житлової площі на 2, 8 кв.м. менше, ніж вони повинні мати відповідно до часток у праві власності, що є суттєвим.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.26,27 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні питання про поділ майна у вигляді акцій, частки (паю, долі) у фондах корпоративних господарських організацій судам слід виходити з того, що питання їх поділу вирішується залежно від виду юридичної особи, організаційно-правової форми її діяльності, характеру правовідносин подружжя з цим суб'єктом.

Акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти.

Також в пункті 30 даної постанови Пленуму Верховного Суду Українироз'яснено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СКможе визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Судом встановлено, що 11 вересня 2014 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу були придбані цінні папери ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 шт., номінальною вартістю 5 грн. штука, загальною вартістю 26 215 грн. 46 коп.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ОСОБА_1, звертаючись з вимогою про визнання за нею права особистої приватної власності на Ѕ частину акцій, які засвідчують участь ОСОБА_2 у формуванні статутного капіталу ПАТ «Південтеплоенергомонтаж», та визнання за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину дивідендів, одержуваних ОСОБА_2, як співзасновником за результатами господарської діяльності ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» не довела суду, що в період купівлі цінних паперів вона проживала разом з ОСОБА_2 однією сім'єю та вела з ним спільне господарство, а тому суд першої інстанції вірно відмов їй у задоволенні первісного позову в цій частині.

За правилом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду від 28.01.2015 року, яким шлюб між сторонами розірвано, встановлено, що з листопада 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Крім того, ОСОБА_2 з 22 листопада 2013 року проживає в орендованій квартирі АДРЕСА_4 доказом чого є договір оренди даної квартири, укладеного 22 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Дане рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось в установленому законом порядку.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно, у відповідності до вимоги ч. 6 ст.56 СК України, задовольнив вимоги ОСОБА_2 про визнання цінних паперів ПАТ «Південтеплоенергомонтаж», його особистою приватною власністю.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що між сторонами добровільно встановлений конкретний порядок користування спірною квартирою, вона проживає в кімнаті площею 24, 4 кв.м, а ОСОБА_4 -в кімнаті площею 18,8 кв.м, не заслуговують на увагу, оскільки оспорюються ОСОБА_4, який вказав на те, що він також користується кімнатою площею 24, 4 кв.м, в якій знаходиться належне йому майно. Інших доказів на підтвердження даних доводів апеляційної скарги справа не містить.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: