Справа № 466/1243/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/4729/15 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Курій Н. М., Бойко С. М.

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецького Романа Ростиславовича, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецького Р.Р. відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник апелянта зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначає, що правовідносини між стягувачем і боржником повинні регулюватися КпШС України, який був чинний на момент їх виникнення. Під час ухвалення судами рішень про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які були постановлені судами 18.04.2001 р. та 08.10.2003 р. чинною була ч. 2 ст. 89 КпШС України, відповідно до якої розмір аліментів на двох дітей не може перевищувати третини заробітку (доходу), тому він, як боржник у виконавчому провадженні, керуючись цією нормою права, постійно добровільно сплачував 1/3 мінімальної заробітної плати, що підтверджується наявними у нього квитанціями. Крім того, зазначає, що звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця, пов»язані з виконанням судового рішення, оскільки вважає, що неправомірними діями останнього, що полягають у невірному розрахунку заборгованості по аліментах на суму 45 964,97 грн. порушуються його права. Заборгованості по аліментах він не має, так як добровільно виконував рішення суду по стягнення аліментів на двох дітей, про що свідчать квитанції про перерахунок коштів. Крім того, розрахунок заборгованості по аліментах державним виконавцем проведено на підставі законодавства, яке діє на сьогоднішній час. Однак, вважає, таке не може бути застосоване до правовідносин, які виникли до введення в дію Сімейного Кодексу України. Також, державний виконавець безпідставно не включив до розрахунку заборгованості по аліментах сплачені за січень 2012 року та за період з червня 2012 року по грудень 2012 року аліменти, що підтверджується наданими суду квитанціями, що призвело до безпідставного збільшення нарахування заборгованості на 1300 грн. Він з 01.10.2003 р. по 26.05.2009 р. та з 01.10.2012 р. по 15.12.2011 р. працював, про що є записи в трудовій книжці. Однак, за ці періоди державний виконавець брав для розрахунку заборгованості по аліментах середній розмір заробітної плати по регіону, а не витребував з місця його роботи довідки про розмір його заробітної плати.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою визнати незаконним розрахунок заборгованості по аліментах в сумі 45 964,97 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження. У ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Судом встановлено, що 10 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова видано дублікат виконавчого листа № 2 -6974 від 08.10.2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ? частини із всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 01.10.2003 року і до його повноліття. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Шевченківському ВДВС ЛМУЮ.

По даному виконавчому листу 04.02.2015 року відкрито виконавче провадження та надіслано копію постанови боржнику для відома та виконання судового рішення.

09.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецьким Романом Ростиславовичем складено розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_2 за період з 01.10.2003 року по 05.02.2015 року, згідно якого заборгованість по аліментах становить 45964,97 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем у сумі 45964,97 грн. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 46360491.

Відповідно до положень розділу VII ЦПК України, оскільки предметом оскарження є саме розмір заборгованості по аліментах, нарахований державним виконавцем, з яким не погоджується боржник, по суті заперечує наявність заборгованості зі сплати аліментів, то він вправі звернутися до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи те, що розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_2 у сумі 45964,97 грн, складений 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецьким Р. Р. у виконавчому провадженні № 46360491 на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений законами України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність скарги ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецького Р. Р., що не позбавляє права ОСОБА_2 на звернення до суду з позовом про визначення розміру заборгованості по аліментах.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

Бойко С. М.