Справа № 463/2702/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/7062/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про визнання зобов'язання за іпотечним договором припиненим, виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що іпотечний договір був припиненим ще у липні 2012 року, у час повного виконання нею договірних зобов'язань за кредитним договором, а нараховані відповідачем штрафні санкції є безпідставними.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач звернулася в суд з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про визнання зобов'язання за іпотечним договором припиненим, виключення запису з Єдиного реєстру іпотек та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Стаття 546 ЦК України визначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володіння і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разу невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи зі статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, тобто майновий поручитель є іпотекодавцем.

Однією з підстав припинення права застави, які встановлені у ч.1 ст.593 ЦК України, є припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи зміст статті 599 ЦК України, під виконанням зобов'язань розуміють здійснення кредитором і боржником дій по вчиненню прав та обов'язків, що випливають із зобов'язання. Внаслідок припинення зобов'язання зникає стан правової пов'язаності його суб'єктів, а суб'єктивні права і обов'язки що становлять зміст зобов'язання, ними втрачаються.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено перелік підстав для припинення іпотеки, зокрема іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодаржателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, за яким будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням (ст.19 цього Закону) не є підставою для припинення договору іпотеки.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №234, відповідно до умов якого банком їй було надано в кредит грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США на строк з 26 листопада 2007 року по 25 листопада 2022 року.

Відповідно до п.9.4. кредитного договору цей договір набирає чинності з дати підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов'язань.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АБ «Брокбізнесбанк» 29 листопада 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, а саме квартиру: АДРЕСА_1, 1-й поверх, кількість кімнат - 2, загальною площею 60,16 кв.м.

Главою 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено порядок накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації.

Так, статтею 2 цієї глави визначені підстави накладення заборони відчуження майна, зокрема, заборона відчуження майна накладається при посвідченні договору застави (іпотеки) житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно, а також транспортного засобу, що підлягає державній реєстрації, або при посвідченні договору про внесення змін щодо предмета застави (іпотеки), якщо це передбачено договором.

Накладення заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрація зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрація зняття таких заборон та арештів. Накладені заборони щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухомість підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ст.4 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

27.11.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В., яка посвідчувала іпотечний договір, укладений між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2, було внесено реєстраційні записи до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що стверджується відповідними витягами з даних реєстрів, які знаходяться на а.с.17,18.

Згідно ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України у встановленому законодавством порядку(далі органи державної реєстрації).

Відповідно до ст.9 зазначеного Закону державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Частиною 2 цієї статті визначені повноваження державного реєстратора та нотаріуса у сфері реєстрації прав на нерухоме майно.

Частиною 9 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. У разі придбання(передачі) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки, державна реєстрація припинення іпотеки проводиться на підставі заяви державного виконавця.

Згідно ст.5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення(розірвання, визнання недійсним) договору застави(іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки та інше.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що існує певний порядок внесення реєстраційних записів до Державного реєстру іпотек і до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключення їх з даних реєстрів.

Згідно ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч.3 ст.16 цього Закону працівники Фонду під час виконання покладених на Фонд функцій перебувають під захистом закону: працівники Фонду не несуть відповідальності за будь - які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь - яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 3) звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду(ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 1 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Статтею 48 даного Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду в процесі ліквідації банку.

Відповідачем у справі ОСОБА_2 визначила уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, хоча договірні відносини у неї існують із ПАТ «Брокбізнесбанк», яке перебуває у стадії ліквідації, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №103 від 21.05.2015 року визначено Куреного О.В., а тому враховуючи наведені обставини одним з належних відповідачів мав бути ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича.

Крім того, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено чітке коло осіб, котрі мають право здійснювати виключення реєстраційних записів із Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, до числа яких не включено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Однак, районний судне роз'яснив позивачу її право відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України притягнути до участі у справі в якості відповідачів також осіб, які мають право здійснювати виключення реєстраційних записів із Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, хоча позовні вимоги ОСОБА_2 безпосередньо стосуються їх прав та обов'язків.

Згідно роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Оскільки згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, то оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові з наведених підстав, що не позбавляє ОСОБА_2 можливості у подальшому звернутись з даними позовними вимогами і до осіб, які мають право здійснювати виключення реєстраційних записів із Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майнаяк відповідачів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про визнання зобов'язання за іпотечним договором припиненим, виключення запису з Єдиного реєстру іпотек та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: