Справа № 369/7245/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/6031/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 02.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 23 серпня 2008 року між нею і ОСОБА_2 був укладений шлюб, який розірвано 21 листопада 2013 року. Від спільного шлюбу у неї з ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначала, що вона не чинить перешкод відповідачу у спілкуванні і вихованні дитини. Однак, ОСОБА_2 неодноразово погрожував їй, що забере і не віддасть дитину. 09 червня 2015 року відповідач забрав дитину у час, відведений для нього судом, і не привіз дочку додому, через що вона змушена була викликати правоохоронні органи, і тільки після розмови з працівниками він пізно ввечері привів дитину додому.

Як вказувала в позовній заяві ОСОБА_3, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами виникають постійні конфлікти, які, перш за все, зумовлені фактором з визначення місця проживання дитини, виховання дитини та інше. У звязку з тим, що вони з відповідачем не дійшли згоди з ким із них буде проживати малолітня дитина, позивачка змушена звернутись до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини. Позивач вважала, що саме вона спроможна надати дитині належний рівень виховання, має можливість постійно піклуватися про її розвиток і має належні житлово-побутові умови, обіймає посаду кравця в «Дизайн-Бюро». Дитина постійно проживає і зареєстрована в квартирі, що є у її спільній частковій власності, і проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири становить 60,42 кв.м. У дочки є своє кімната з усіма зручностями.

Враховуючи викладене, позивач просила визначити постійне місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено. Визначено постійне місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що спір про місце проживання дитини не існує, а викладені в позовній заяві підстави для визначення місця проживання дитини не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 23 серпня 2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. 28 жовтня 2008 року у сторін народилась дочка ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК № 147490, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвано, і після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено ОСОБА_3.

Згідно довідки від 11 червня 2015 року № 2, виданої Творчою майстернею «Дизайн-Бюро» ФОП «ОСОБА_5М.», ОСОБА_3 дійсно працює з 17 липня 2013 року швеєю і за період з 01 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року нею отримано дохід в сумі 6756 грн. 96 коп.

Згідно характеристики Творчої майстерні «Дизайн-Бюро» ФОП «ОСОБА_5 від 24 липня 2015 року № 24/07, ОСОБА_6 працює в творчій майстерні «Дизайн-Бюро» ФОП ОСОБА_5 кравцем з 17 липня 2013 року по даний час і виконує роботи з пошиття одягу. За час своєї роботи ОСОБА_3 зарекомендувала себе як компетентний, відповідальний, сумлінний працівник. Стабільна робота підприємства є якісним показником сумлінного виконання посадових обовязків ОСОБА_3. Вона успішно справляється з посадовими завданнями кравця та сумлінно і своєчасно виконує усі роботи по пошиттю одягу. Завдяки особистим якостям і професіоналізму вона зуміла створити комфорт у колективі, має авторитет і повагу колег.

Відповідно до наданого суду Акту обстеження умов проживання Службою у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 серпня 2015 року ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 умови проживання в квартирі задовільні, санітарно-гігієнічний стан задовільний, в квартирі чисто, прибрано, затишно, зроблено косметичний ремонт, квартира мебльована, з сучасною побутовою технікою. У дитини є окрема кімната, мебльована, є ліжко, письмовий стіл, стілець, іграшкова зона, шафа з речами.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22 липня 2015 року станом на 01 липня 2015 року заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 становить 22 274 грн. 66 коп. (а.с. 42)

Згідно відповіді начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26 червня 2015 року вбачається, що в ході проведення попередньої перевірки стало відомо, що ОСОБА_2 не заперечував той факт, що 09 червня 2015 року він не повернув дочку додому до її матері до 20 години, і під час розгляду заяви ОСОБА_3 з ОСОБА_2 була поведена профілактична бесіда по недопущенню вказаних дій у подальшому. (а.с. 34)

На даний час ОСОБА_2 Крістіна проживає разом з матірю за адресою: АДРЕСА_4, Житлово-побутові умови проживання дитини відповідають санітарним нормам.

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у бесіді з дитиною було зясовано, що вона й надалі бажає проживати з матірю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно висновку «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4О.» від 08 вересня 2015 року № 107-6932/40 Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація рекомендувала визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_3

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-БК №294012, колегією суддів встановлено, що 27.08.2015 року позивач ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 і після реєстрації шлюбу взяла призвіще ОСОБА_7.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітня Крістіна проживає разом з матірю за адресою: М. Київ, пр. Леся Курбача 12-а, к. 132. Згідно з актом обстеження умов проживання, умови проживання в квартирі задовільні, санітарно-гігієнічний стан задовільний, в квартирі чисто, прибрано, затишно, зроблено косметичний ремонт, квартира мебльована, з сучасною побутовою технікою. У дитини є окрема кімната, мебльована, є ліжко, письмовий стіл, стілець, іграшкова зона, шафа з речами.

Враховуючи рівень матеріального забезпечення батьків, вік дитини, висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.09.2015 року, акт обстеження умов проживання від 19.08.2015 року, суд першої інстанції в інтересах дитини, дійшов правильного висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю за місцем її проживання.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи. Так, судом встановлено із даних довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22 липня 2015 року станом, що на 01 липня 2015 року його заборгованість по аліментам становить 22 274 грн. 66 коп. Доказів на спростування вказаної обставини відповідач суду першої інстанції не надав.

Також, судом вірно встановлено обставини щодо невчасного повернення відповідачем дитини 09 червня 2015 року, що вбачається з відповіді начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26 червня 2015 року та не заперечувалось самим відповідачем, в тому числі і в тексті апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може також розглядати як підставу для скасування рішення суду, доводи відповідача про те, що позивачка чинить перешкоди йому у спілкуванні з дитиною, оскільки це не є предметом даного спору.

Інші доводи, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: