Справа № 443/1137/15-ц Провадження № 2/443/549/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Салія В.В.

при секретарі Рибаковій І.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком, шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 07 липня 2015 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, який уточнила 02 листопада 2015 року, про усунення перешкод в користуванні будинком по АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідача з вищевказаного будинку без надання іншого житлового приміщення, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано рішенням Жидачівського районного суду 05 березня 2012 року. Вказаний житловий будинок належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори 01.05.2015 р. Відповідач без реєстрації самовільно поселився в будинок, поміняв в ньому замки, не допускає її проживати в будинок, погрожуючи розправою та спаленням будинку, тобто перешкоджає їй користуватися власним житлом та господарськими будівлями, а тому звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та адвокат Лешага В.В. позов підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточненні до неї..

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов заперечив, суду пояснив, що вимоги позивачки є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав:

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори 01.05.2015 р. житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов»язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни які мають у приватній власності будинок (частку будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати та укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Судом встановлено, що відповідач самовільно зайняв житловий будинок позивачки, добровільно не виселяється з нього, а тому позивачка вправі вимагати його виселення. Крім цього, відповідач створює неможливі умови для спільного проживання, що підтверджується неодноразовими зверненнями з приводу його поведінки в сільську раду, органи внутрішніх справ, прокуратуру. Недноразово ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-1 КУпАП (насильство в сім»ї) та ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство).

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, порушене право позивачки на проживання та користування житловими приміщеннями в спірному будинку підлягає захисту, а позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні будинком та виселення з нього, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 81, 84, 85, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належному їй на праві приватної власності житловому будинку по АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з вищевказаного будинку, без надання йому іншого житлового приміщення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня оголошення рішення до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд.

Головуючий-суддя: підпис

Суддя Жидачівського районного суду В.В. Салій

Примітка: оригінал рішення знаходиться в

матеріалах цивільної справи № 443/1137/15-ц