МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19.11.2015 року Справа № 370/2063/15-ц
Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарі Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, (далі - позивачі) звернулись до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просили визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №28 по вулиці Мічуріна в с. Бишів Макарівського району Київської області, який належить їм позивачам на праві власності.
В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що відповідно до Договору дарування № 2-652 від 09.10.2012 р. їм належить на праві власності в рівних частках житловий будинок за адресою: вул. Мічуріна, 28, с. Бишів, Макарівський району Київська області. Державна реєстрація прав була здійснена Комунальним підприємством Київської обласної ради «Макарівське бюро технічної інвентаризації» 18.10.2012 р. У цьому будинку зареєстрований і проживає їх батько - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За вищевказаною адресою також зареєстровані, але фактично не проживають його два внуки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зокрема ОСОБА_3 фактично не проживає в цьому будинку з травня 2014 року, тобто вже більше року, та добровільно виписатись з будинку не бажає.
В судове засідання позивачі не зявились, їх представник за довіреністю ОСОБА_6 через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його та позивачів участі, вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити.
Належним чином повідомлений відповідач, що підтверджується відповідним рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно Договору дарування, посвідченого 09.10.2012 року державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №2-652, та зареєстрованого в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.10.2012 року за №6715978, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності в рівних частках (по ? за кожною) належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Мічуріна, 28 в с.Бишів Макарівського району Київської області.
За вказаною адресою по даний час зареєстрований батько позивачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та їх племінники: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою №653, виданою 29.07.2015 року Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області.
Як вказали позивачі, та про що не скористався своїм право заперечити відповідач, останній за вказаною адресою зареєстрований але не проживає з травня 2014 року, тобто вже більше року та добровільно виписатись з будинку не має бажає, що і змусило позивачів звернутися до суду з вказаним позовом. Наведене підтверджується також Актом депутата Бишівської сільської ради, складеного 31.07.2015 року в присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, де зазначено, що ОСОБА_3
з травня 2014 року за адресою: с. Бишів, вул. Мічуріна, 28 не проживає та з цього часу не бере жодної участі у веденні господарства за вказаною адресою.
Вирішуючи між сторонами спір, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права особи на житло здійснюється спеціальним законом яким є ЖК УРСР.
Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР).
Що ж до користування жили приміщенням приватного житлового фонду на підставі договору найму, це питання регулюється ст. 158 ЖК УРСР, відповідно до якої договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному будинку та витрати на його утримання не несе, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів у розмірі 243,60 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст.15, 383, 391 ЦК України, ст.ст.71,72, 150, 163,167 Житлового кодексу УРСР, ч.2 ст.405 ЦК України, ст. 3, 58-60, 79, 212-215, 218, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: с. Бишів Макарівського району Київської області, вул. Мічуріна, 28.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 243,60 грн. сплаченого ними судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Головуючий М.Ю. Устимчук