Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем житлового приміщення, за касаційною скаргою Херсонської міської ради на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що 10 липня 2012 року між департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та ОСОБА_5 було укладено безстроковий договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 являвся дядьком її матері - ОСОБА_4 За бажанням та зі згоди ОСОБА_5 з травня 2012 року вона стала проживати разом з наймачем однією сім'єю, вести разом з ним спільне господарство, що полягало у веденні спільного бюджету, проведення поточного ремонту, утриманні приміщення в належному стані, готуванні їжі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та не встиг зареєструвати її у спірній квартирі, хоча мав такий намір. Інших членів сім'ї та родичів він не має. На даний час вона продовжує проживати у спірній квартирі, утримувати її, робити поточний ремонт, сплачувати комунальні послуги та іншого місця проживання не має. Крім того, позивач зазначила, що Херсонська міська рада відмовила їй в укладанні договору найму спірної квартири.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та визнати її наймачем зазначеної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 квітня 2015 року скасовано в частині визнання ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_1. В цій частині ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання її наймачем квартири АДРЕСА_1 відмовлено за необґрунтованістю. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Херсонська міська рада просить скасувати рішення місцевого суду та рішення апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні вказаних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Отже, судові рішення в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_1 не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, апеляційний суд виходив із того, що позивачка в установленому законом порядку вселилася у спірну квартиру як член сім'ї ОСОБА_5, постійно проживає в ній і несе обов'язки, пов'язані з договором найму, тому відповідно до вимог статей 64, 65, 106 ЖК України набула права користування спірною квартирою.

Проте з вказаними висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 684,40 кв. м, обліковується на балансовому обліку департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради. Всі житлові будинки, які перебувають на балансовому обліку департаменту житлово-комунального господарства знаходяться в комунальній власності міської територіальної громади (а.с. 88).

Згідно витягу з протоколу засідання міської громадської комісії з житлових питань від 21 лютого 2012 року ОСОБА_5 визнано наймачем квартири (а.с. 8). 10 липня 2012 року між департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та ОСОБА_5 було укладено договір найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно довідки КП «Дніпровський» від 10 березня 2015 року ОСОБА_5 був зареєстрований в спірній квартирі з 01 лютого 1985 року (а.с.68). ОСОБА_5 являється рідним дядьком ОСОБА_4 - матері ОСОБА_3, а також дідусем позивачки, що підтверджується відповідними документами (а.с. 14 - 18).

З довідки № 41098 від 15 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 була зарахована до Херсонського державного університету наказом від 11 серпня 2012 року на денну форму навчання строком до 30 червня 2016 року (а.с. 11).

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи докази, що підтверджують надання ОСОБА_5 письмової згоди на вселення ОСОБА_3 до спірної квартири відсутні.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 212 - 214, 303 ЦПК України вказану обставину не врахував та не звернув уваги, що ця обставина має значення для вирішення питання про визнання за позивачем права користування спірною квартирою, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про те, що вона вселилась до неї з дотриманням установленого законом порядку та в зв'язку із цим, має право користування спірним житловим приміщенням.

За таких обставин, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в частині визнання за ОСОБА_3 права користування житловим приміщеннямз передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Херсонської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

О.В. Попович

О.В.Умнова

І.М.Фаловська