Справа № 361/738/2015-ц Головуючий у І інстанції Пухна О.М.
Провадження № 22-ц/780/6182/15 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 1 18.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Лівінського С.В.,

суддів: Данілова О.М.,

Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Говорун В.В.,

представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про зміну умов договору у зв'язку з істотною зміною обставин за апеляційними скаргами ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом та, уточнивши вимоги просила виселити відповідачів з частини житлового будинку (квартири НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за умовами укладеного між нею і ОСОБА_4 попереднього договору купівлі - продажу спірної нерухомості від 24 грудня 2013 року зі змінами від 15 липня 2014 року остання повинна була сплатити встановлені договором періодичні та останній платіж до 26 жовтня 2014 року. Проте вказані кошти у визначений строк нею не були сплачені.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про зміну, п. 1 спірного договору, у зв'язку з істотною зміною обставин, посилаючись на те, що після 26 жовтня 2014 року вона продовжувала вносити оплату відповідно до умов договору до 27 лютого 2015 року, а 10 березня 2015 року направила відповідачу заяву про укладення основного договору, проте ця заява повернулася до неї за закінченням терміну зберігання.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_4 теж подала апеляційну скаргу і просила в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи сповіщалися належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанціїв межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приписами ч. 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта цієї статті визначає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовів суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за первісним позовом на законних підставах набули право користування житлом і ОСОБА_6 не наведено підстав, передбачених Житловим кодексом України для їх виселення, а ОСОБА_4 не наведено суду доказів наявності умов для зміни спірного договору.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами таке.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належить, житловий будинок АДРЕСА_1

24 грудня 2013 року між сторонами укладено попередній договір купівлі - продажу, за умовами якого ОСОБА_6, в особі її представника ОСОБА_8, зобов'язалася в строк не пізніше 27 березня 2014 року продати ОСОБА_4, а та - купити у першої частину наведеного вище житлового будинку (квартира НОМЕР_1 ) загальною площею 36,8 кв.м. або укласти договір майнових прав на зазначену квартиру.

Пунктом 2 договору визначено, що продовження терміну для його укладення допускається за додатковим погодженням між сторонами, оформленим нотаріально.

Згідно з п. 3 договору, купівля - продаж вказаної квартири мала бути вчинена за 255680 грн. На підтвердження дійсних намірів за договором ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_6, в особі представника отримала забезпечувальний платіж у сумі 111 860 грн.

Решту суми ОСОБА_4 зобов'язалася вносити на картку або готівкою під розписку по 2500 грн до 26 чисел, відповідно, січня, лютого, березня, квітня і травня 2014 року, а до 26 червня 2014 року - 131320 грн(п.6).

Згідно з п. 8 попереднього договору покупець набув права користування спірним житлом через 10 днів після його укладення.

За пунктом 17 спірного договору, встановлене ним зобов'язання щодо його укладення припиняється, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією підписання договору купівлі - продажу протягом 3 днів від дати, зазначеної у п. 1 цього договору. Доказом звернення з пропозицією укладення основного договору мало бути повідомлення органу зв'язку про направлення відповідного листа на адресу іншій стороні.

15 липня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до наведеного вище договору і строк виконання сторонами зобов'язань щодо купівлі-продажу спірної нерухомості або укладення договору майнових прав на неї визначено не пізніше 26 жовтня 2014 року, а забезпечувальний платіж збільшено до 130460 грн.

Крім того, пунктом 6 на ОСОБА_4 покладено обов'язок решту суми виплатити у 2014 році: до 26 липня -2000 грн; до 26 серпня - 3000 грн; до 26 вересня 3000 грн; до 26 жовтня 117220 грн.

У разі несплати цих платежів, ОСОБА_4 зобов'язалася зняти з реєстрації своє місце проживання до 1 листопада 2014 року за вказаною адресою та звільнити приміщення від своїх речей.

На час звернення до суду ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_6 149960 грн.

Розглядаючи спір колегія суддів дійшла висновку, що, всупереч твердженням апеляційних скарг, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та обґрунтовано відмовив у задоволенні обох позовів.

Оскільки відповідачі за первісним позовом на законних підставах набули право користування житлом, Житловий кодекс регламентує перелік підстав для виселення певних категорій мешканців житлових приміщень, але ОСОБА_6 цих підстав суду не наведено, а реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 являються необґрунтованими.

З огляду на приведенні вище вимоги Закону та встановлені обставини, не підлягають задоволенню також і вимоги апеляційної скарги позивача за зустрічним позовом, оскільки нею не був доведений факт існування умов для внесення змін до спірного договору, передбачених статтею 652 ЦК України.

Інші доводи апеляційних скарг також не можуть бути підставою для скасування або зміни правильного по суті і справедливого рішення районного суду.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303 - 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313 - 315, 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.В. Лівінський

Судді: О.М. Данілов

Є.М. Суханова