Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, припинення права власності на частку майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним вище позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить на праві власності по ј частці квартири АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4 виникли суперечки з приводу користування квартирою.

Він пропонував відповідачам викупити його частку, але вони відмовилися, посилаючись на завищення ним її вартості.

Враховуючи те, що позивач не може користуватися своєю частиною квартири, із урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості ј частки спірної квартири, а саме: по 48 022 грн 42 коп. з кожного, припинити його право часткової власності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення ст. 364 ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, оцінених відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, а також врахувавши правові висновки, висловлені у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6-4цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, обґрунтовано виходив із того, що стягнення компенсації вартості грошової частки спірного майна та припинення права власності позивача на неї суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також того, що таким чином будуть порушені права відповідачів, які не мають змоги платити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, припинення права власності на частку майна.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель