Справа № 581/999/15-ц
Провадження № 2/581/369/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
23 листопада 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - Сізова Д.В.,
з участю секретаря - Самілик Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
19 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду поштою вказаний позов.
Вимоги мотивував тим, що між банком та відповідачем 15 квітня 2008 року було укладено кредитний договір за №К2ХRFB03570473, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1939 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту.
Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надіслане позивачем суду клопотання про підтримання позовних вимог та можливості розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін, ухваливши заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Як встановлено судом, 15 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменованого у подальшому на ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 шляхом оформлення заяви позичальника про надання послуг кредитування, яку підписала відповідач було укладено кредитний договір №К2ХRFB03570473.
Відповідно до заяви, банк надав ОСОБА_1 1939 грн. споживчого кредиту на строк 16 місяців - по 15 жовтня 2009 року включно, а остання зобов'язалася повернути кредит шляхом виплати щомісячно, у період із 11 по 15 число, відсотків за користування за ставкою 0,42% (на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту по 63 грн. 99 коп. щомісячно, тобто усього кожного місяця по 176 грн. 12 коп.
Підписавши вказану заяву позичальника, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)» (далі - Умови) і діючими Тарифами, які є невід'ємною частиною даного кредитно-заставного договору.
Відповідно до вказаного договору відповідач узяла на себе зобов'язання повертати кредит, сплачувати відсотки, винагороду, комісію та інші витрати згідно з Умовами.
Пунктом 5.1 вказаних Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків за його користування, позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.
Пунктом 5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.
Згідно з п.5.4. Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.5.1, 5.2, 5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.
Пунктом 5.5 цих Умов визначено строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів, які встановлено тривалістю 5 років.
Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку виниклу станом на 27 вересня 2013 року заборгованість у розмірі 5551 грн. 99 коп., з яких 1488 грн. 06 коп. - заборгованість по кредиту, 50 грн. 12 коп. - заборгованість по відсоткам, 895 грн. 86 коп. - комісії, 2000 грн. - пені, 1117 грн. 95 коп. - штрафу.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як передбачено ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Підстави припинення зобов'язання передбачені приписами ст.ст.599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
Пунктом 5.1 вказаних Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків за його користування, позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.
Зважаючи на те, що строк дії договору закінчився і вся сума кредиту підлягає поверненню, пеня нараховується на суму кредиту, що надана банком позичальнику і ще не повернута останньою у власність банку відповідно до умов договору.
Таким чином, наявність судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за відсутності повного реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання пені за несвоєчасне погашення заборгованості, оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.
При цьому, суд враховує, що підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 1488 грн. 06 коп., процентам за користування кредитом у розмірі 50 грн. 12 коп. (розмір яких за підрахунками банку не змінювався з жовтня 2009 року) та 895 грн. 86 коп. комісії взагалі відсутні, оскільки така заборгованість вже була стягнута заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року і має бути повернута позивачу через органи виконавчої служби.
Однак приймаючи до уваги те, що заявлений позивачем до стягнення розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по кредиту, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені у даній справі до 2000 грн. Суд прийшов до таких висновків, урахувавши мотиви конституційно-правового аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами-споживачами та банками у правовідносинах споживчого кредитування, викладені в п.3 Рішення Конституційного Суду від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 і зокрема, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Щодо стягнення фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн., то зважаючи на заявлення даної вимоги за інший період порушення позичальником строків платежів та наявності правової позиції Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13), відповідно до якої у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому ця вимога є обґрунтованою.
Однак зважаючи на те, що розмір штрафу, обраховується із розміру прострочених грошових зобов'язань відповідача перед банком, до яких відноситься кредит, проценти, комісія та який фактично становить 500 грн. + 5% від суми таких зобов'язань (п. 5.3 Умов), його розмір дорівнює 621 грн. 70 коп. ((1488,06 грн. + 50,12 грн. + 895,86 грн.) х 5% + 500 грн.). Пеню та штраф суд відносить до передбаченої договором цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов'язань.
Оскільки стягнутий попереднім заочним рішенням суду розмір штрафу (1117 грн. 95 коп.) є більшим належного до стягнення його розміру в даній справі та зважаючи на недопустимість накладення штрафу за одні й ті самі порушення договірної дисципліни вдруге, суд відмовляє у задоволенні вимоги про його стягнення (як процентної так і фіксованої складової).
Отже, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, розмір якої відповідач не намагалася спростувати, з неї на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по пені у розмірі 2000 грн.
Керуючись ст.ст.10, 88, 212-215, 224, 233 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» виниклу станом на 25 вересня 2015 року заборгованість за кредитним договором №К2ХRFB03570473 від 15 квітня 2008 року в розмірі 2000 грн. пені, а також 167 грн. 23 коп. у рахунок повернення судового збору.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто Липоводолинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а якщо він не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д. В. Сізов