У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,Шимківа С.С.,

секретар судового засідання:Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2010 року у справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 2 червня 1990 року Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис № 37. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з неправильним і неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, що в цілому призвело до ухвалення неправосудного рішення.

Вказує, що висновки суду про те, що він зловживає спиртними напоями і постійно влаштовує сварки не відповідають дійсності та зроблені судом лише на підставі показань позивачки, які не підтвердженні будь-якими доказами.

Вважає, що з метою об'єктивного з'ясування обставин справи необхідно було витребувати з Клесівської селищної ради його характеристику та з правоохоронних органів матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності, допитати в якості ряд свідків.

Не зрозуміло яким чином суд встановив, що між ним із дружиною не підтримуються подружні стосунки та не ведеться спільне господарство, так як на момент розірвання шлюбу він та позивачка продовжували проживали однією сім'єю та вести спільно не лише господарство, але й підприємницьку діяльність, а про розірвання шлюбу між ними йому стало відомо лише в липні 2015 року.

Доводить, що висновок суду про те, що він в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, не відповідає обставинам справи, оскільки в двох рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, запис дати та підпис виконанні не ним, а його дружиною ОСОБА_3, яка приховала від нього не тільки факт подачі позовної заяви про розірвання шлюбу, але і судову повістку про виклик в судове засідання.

Зазначає, що позивачка не надала суду доказів, які свідчать про те, що їхнє подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, а необґрунтоване серйозними доказами небажання позивачки перебувати в шлюбі не є достатніми підставами для його розірвання.

Просить заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновків суду доводи апеляційної скарги не спростовують. Просить в її задоволенні відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, ОСОБА_3 наполягала на його розірванні, подальше збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам. При цьому суд керувався положеннями ст.111,112 СК України.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Встановлено, що сторони з 2 червня 1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей.

В січні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом.

Під час розгляду справи, 23 лютого 2010року суд першої інстанції сторонам надав строк на примирення (5 місяців), після спливу якого, у судовому засіданні позивачка пояснила, що вони з відповідачем разом не проживають та спільного господарства не ведуть, під час строку на примирення відповідач не зробив жодної спроби зберегти сім'ю.

Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду ОСОБА_2 надано не було.

Виходячи з того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, на почуттях взаємної любові та поваги до прав і людської гідності кожного з подружжя, не суперечити моральним засадам суспільства, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням фактичного припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин, небажанні дружини продовжувати спільне життя та зберігати їх з відповідачем сім'ю, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Безпідставними є доводи ОСОБА_2 про невідповідність обставинам справи висновків суду щодо зловживання ним спиртними напоями та постійного влаштування сварок, оскільки оскаржуване рішення таких висновків не містить.

Твердження відповідача про те, що в двох рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, запис дати та підпис виконанні не ним, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на положеннях абзацу першого пункту 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМ України №270 від 5.03.2009року.

Доводи про те, що небажання позивачки перебувати в шлюбі не є достатніми підставами для його розірвання не ґрунтуються на законі.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,315, 317,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.