УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Пікуль А.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.03.2015 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення передано до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю на підставі ч. 2 ст. 109 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.07.2015 зазначену вище цивільну справу передано на розгляд Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області на підставі ст. 114 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенко К.В. подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 756/635/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11507/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ч. 2 ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичної особи пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб місцезнаходженням відповідача є : АДРЕСА_1.

Крім того, апелянт вважав, що даний спір виник не щодо нерухомого майна, а відтак відсутні підстави для направлення справи за місцезнаходженням майна.

Враховуючи наведене, просив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року скасувати.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.03.2015 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення передано до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю на підставі ч. 2 ст. 109 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву як таку, що не підсудна Оболонському районному суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з положень вимог ст. 114 ЦПК України, оскільки вважав, що правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого майна.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Положенням ч. 1 ст. 114 ЦПК України передбачено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно.

З позовної заяви вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості по орендній платі на підставі договору оренди нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування правил виключної підсудності до спірних правовідносин.

Крім того, обґрунтованим є посилання суду першої інстанції на п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, яким встановлено, що у разі, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд іншому суду.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства, а тому не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: С.В. Слободянюк

А.А. Пікуль