АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Пікуль А.А.

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2015 у справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва про визначення частки майна боржника, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просив зробити відповідні запити щодо виявлення майна, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме щодо її права власності на об'єкти нерухомого майна до БТІ м. Києва та Укрдержреєстру; рухомого майна до відповідного ДАІ, зробити відповідні запити до Пенсійного фонду України, з метою з'ясування де працює ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яку отримує заробітну плату чи інші види соціальної допомоги, визначити частку ОСОБА_2 у виявленому майні та заробітній платі ОСОБА_1 яке придбане під час шлюбу та належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя, та накласти арешт на частку ОСОБА_2 у виявленому майні ОСОБА_1, яке придбане під час шлюбу та належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2015 у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва про визначення частки майна боржника - відмовлено.

Справа № 752/9963/15-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/10400/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представником Державного житлово-комунального підприємства НАН України подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала суду протирічить порядку здійснення виконавчих дій, суд вказав, що у державного виконавця є можливість самому встановити наявність або відсутність спільного майна боржника із подружжя, проте державний виконавець може виявляти майно лише боржника, який є безпосередньою стороною виконавчого провадження, повноважень щодо виявлення майна третіх осіб, які не є боржниками, державний виконавець не має.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою подання державного виконавця задовольнити.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги,та просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомили, тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції від 08.08.2012 року ВП № 33725461 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 2н-2601/309/12 виданого 27.06.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_2 на користь ДЖКА «НАН України» грошових коштів у розмірі 5304,98 грн. Відмовляючи в задоволенні подання головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про визнання частки майна боржника, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За змістом ст. 379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала суду протирічить порядку здійснення виконавчих дій, оскільки державний виконавець може виявляти майно лише боржника, який є безпосередньою стороною виконавчого провадження, а повноважень щодо виявлення майна третіх осіб, які не є боржниками, державний виконавець не має, колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до п. З ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Тобто, у державного виконавця є можливість самому встановити наявність або відсутність спільного майна та у подальшому, звернутись до суду із обґрунтованим поданням із посиланням на відповідні докази з метою вирішення вказаного питання.

Проте як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем вказані дії проведені не були, суду не було надано жодного доказу щодо наявності у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільного майна та наявності шлюбних відносин, що, в свою чергу, призвело до неможливості визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості та докази наявності такого майна.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні подання державного виконавця щодо визначення частки майна боржника.

Таким чином, твердження апелянта про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення даного питання, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Ухвалу судом першої інстанції було постановлено з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: