Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/3183/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючий - суддя Рішко Г.І.,

секретар судового засідання - Стрижак О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 р. померла мати позивачки - ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_5 р. помер батько позивачки - ОСОБА_5, останнє місце проживання якого АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив. На момент відкриття спадщини позивачка постійно проживала і була зареєстрована разом зі своїм батьком та своєю сім'єю по АДРЕСА_1 відразу вступила в управління і володіння житловим будинком. В шестимісячний строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Рідний брат позивачки ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який рахується за ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилися. Представник ОСОБА_6 подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення.

Представник третьої особи без самостійних вимог - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мати позивачки, а ІНФОРМАЦІЯ_5 року помирає батько позивачки - ОСОБА_5, Після його смерті відкрилась спадщини, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 Виноградівського району. Батьком позивачки за життя заповітного розпорядження залишено не було.

Спадкоємцями до майна померлого за законом першої черги є позивачка ОСОБА_1 та її рідний брат ОСОБА_2, відповідач по справі, який претензій до вказаного спадкового майна не заявляє, і не претендує на таке, не заперечує про успадкування позивачкою в цілому спадкового майна. Дана обставина стверджується довідкою приватного нотаріуса Пилип М.А. №205/02-14 від 18.09.2015 року.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька, позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_5

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно виготовленого Виноградівським БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №451/15 від 12.06.2015 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі довідки, виданої Дротинською сільською радою 13.02.2015 року за №02-13/134.

Згідно Довідки виконкому Дротинської сільської ради Виноградівського району за №02-13/191 від 12.03.2015 року, вбачається, що на день смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року і був зареєстрований в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1) Виноградівського району, проживав та вів спільне господарство разом з членами сім'ї: ОСОБА_1 - донька, ОСОБА_7 - зять, ОСОБА_8 - внучка, ОСОБА_9, внук.

Як вбачається з довідки №02-13/136 від 13.02.2015 року Дротинської сільської ради Виноградівського району ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно проводила похоронний обряд батька ОСОБА_5 за свій рахунок..

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою(ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою с.Дротинці Виноградівського району, РНОКНОМЕР_1, право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами (загальна корисна площа 80,8 кв.метрів, в тому числі 48,1 кв.метрів житлова площа), який розташований в АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийГ. І. Рішко