Провадження №2/760/5855/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді - Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та неустойки за прострочення платежу, -
Позивач звернувся до суду з позовом та просив у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору охорони, щодо своєчасної оплати отриманих послуг, у неї виникла дебіторська заборгованість в розмірі 829,20 грн., на яку нарахована пеня в сумі 451,44 грн., в зв'язку з чим просив позов задовольнити та стягнути наявну заборгованість з відповідачки.
05.08.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.
20.10.2015 року представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
22.09.2015 року, 20.10.2015 року відповідачка в судове засідання не з'явилась, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України.
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідачки про час розгляду справи належним.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.
15.07.2014 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (виконавець) ОСОБА_1 (замовник/відповідачем) було укладено договір централізованої охорони майна, що знаходиться в жилих приміщеннях громадян № 2716 Дкв./2014/Св.2 (надалі - договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснити охорону майно, що знаходиться на об'єкті замовника.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці послуги з охорони майна.
15.04.2015 року на адресу відповідачки була направлена претензія про погашення заборгованості за лютий-квітень 2015 року, проте вона залишилась без відповіді та реагування.
При цьому, продовжувала порушувати умови договору в частині обов'язку забезпечувати оплату отриманих послуг, в зв'язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 829,20 грн., а тому з 05.05.2015 року квартира відповідачки була знята з-під охорони.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).
Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
За своєю правовою природою договір є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.
Суд відзначає, що зазначений вище договір підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнаний недійсними.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.
Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
В п. 3.2. договору сторонами погоджено, що оплата послуг виконавця за цим договором не залежить від фактичного часу охорони, здійснюється замовником щомісячно в порядку передоплати до 5-го числа місяця, в якому надаються послуги охорони, шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок виконавця у сумі, визначеній в п.3.1. договору.
З аналізу викладених норм вбачається, що договір про надання послуг є оплатним, і обов'язок виконавця надати послугу відповідає обов'язку замовника цю послугу прийняти та оплатити.
Згідно з ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Оскільки договір про надання послуг є оплатним, то обов'язок відповідача за договором оплатити отримані послуги виникає згідно з положеннями Закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, факт наявності порушення договірних зобов'язань у відповідачки перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачкою не спростований, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими.
Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідачки пені.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін).
В п. 7.2.1. сторонами погоджено, що за кожний день прострочення оплати за цим договором замовник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості.
Врахувавши зазначене, вимога позивача про стягнення пені в розмірі 451,44 грн. є обґрунтованою в зв'язку з чим підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачкою.
Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 599, 901, 903 ЦК України,ст.ст.57-60,212-214,224 ЦПК України, суд,-
Позов Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та неустойки за прострочення платежу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві заборгованість за договором централізованої охорони майна, що знаходиться в жилих приміщеннях громадян № 2716 Дкв./2014/Св.2 в розмірі 829,20 грн., пеню в розмірі 451,44 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова