АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про скасування арештів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

УхвалоюДеснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про скасування арештів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року про відмову у відкритті провадження та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу суд виходив з того, що вказаний спір відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а тому, повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Проте, із такими висновками суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилась, на те, що Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-152/2013 від 2.04.2013 року по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП-Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і відповідач відкрив виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа та наклав арешт на майно та кошти скаржника.

У зв'язку з тим, що рішення Деснянського районного суду м. Києва було виконано боржником в добровільному порядку, ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого документу без виконання. Відповідач виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

Крім того, відповідач виніс постанову про стягнення з скаржника виконавчого збору, яка скасована Окружним адміністративним судом м. Києва

В зв'язку з тим, що відносно ОСОБА_1 немає рішення суду, реальне виконання якого необхідно забезпечувати, ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця з вимогою про скасування арештів, накладених в процесі виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва, проте, державний виконавець відмовив в скасуванні арештів, мотивуючи тим, що в нього відсутні відповідні повноваження у зв'язку з чим, вона була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Такі доводи апеляційної скарги є слушними.

Згідно ч.1 ст. 17 КАС України Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до статтей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно, державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Тому, судова колегія вважає, що висновок суду про відмову у відкритті провадження є передчасними, оскільки, суд належним чином не перевірив та не уточнив вимог ОСОБА_1

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвалу суду не можна визнати законною і обґрунтованою, тому, вона підлягає скасуванню, а питання - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: