Єдиний унікальний номер 340/523/15-ц Номер провадження № 2/340/260/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

24 листопада 2015 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Атаманюка Р.І.,

з участю: секретаря Ласкурійчук С.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання, третя особа управління ДМС України в Івано-Франківській області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення його з будинковолодіння без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання, третя особа управління ДМС України в Івано-Франківській області .

Свої вимоги мотивує тим, що вона володіє житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами , що знаходяться за адресою : с. Замагора Верховинського району, Івано-Франківської області. В даному будинковолодінні зарестроване місце проживання її синів, а також співмешканця - відповідача ОСОБА_2 Вироком Косівського районного суду від 23.04.2013 року відповідача було засуджено до позбавлення волі за вчинення проти неї умисного злочину злочину, а саме - замаху на її вбивство. Відповідач до цього неодноразово завдавав їй тілесні ушкодження, вчиняв скандали та конфлікти. Під час розляду кримінальної справи він навіть не визнав свою вину та не розкаявся у вчиненому, а тому вона побоюється, що відповідач після звільнення з місць позбавлення волі може довести свій злочинний намір до кінця, що ставить під загрозу її життя і здоров'я. Поведінка відповідача робить неможливим для неї проживання з ним в одному будинку, у звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, з обставин, що викладені у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, у зв'язку із перебуванням у місцях позбавлення волі, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак не виявив бажання прийняти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, не направив свого представника та не надав письмових заперечень по суті позовних вимог.

Представник третьої особи - управління ДМС України в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій вказала, що не заперечує проти позовних вимог, просить розглянути справу без її участі.

Суд, заслухавши позивачку, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САМ №011786 від 28.11.2014 року видно, що ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №29, що знаходяться в с. Замагора, присілок Змієнський Верховинського району Івано-Франківської області (а.с5) .

Довідкою Замагірської сільської ради за №244 від 22.04.2015 року стверджується, що в цьому домогосподарстві зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1, її сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також співжитель - ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено сім'ю як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст.ст. 64,156 ЖК України, до членів сім'ї власника житлового будинку належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сім'ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, для застосування норм вищезазначеної статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_1, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України за засуджено до п'яти років позбавлення волі(а.с.7-11).

Із повідомлення Софіївської ВК №45 за вих.№45/5-8968 від 17.10.2014 року видно, що засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в Софіївській ВК №45, що знаходться в с. Макорти Дніпропетровської області(а.с.21).

Позивачка ствердила, що між нею та відповідачем до вчинення ним умисного замаху на її вбивство постійно виникали конфліктні ситуації, які переростали в скандали та бійки. Відповідач в суді під час розгляду кримінальної справи своєї вини у вчиненому злочині в повному обсязі не визнавав, не покаявся, а тому вона рельно побоюється, що він після звільнення з місць позбавлення волі може продовжувати знущання над нею та довести свій злочинний намір до кінця.

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні ствердив, що ОСОБА_2 під час спільного проживання із ОСОБА_1 дійсно постійно влаштовував скандали, ображав позивачку та вчинив замах на її життя, за що зараз відбуває покарання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підставою для зняття з реєстрації місця проживання може бути рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналізуючи досліджені докази, враховуючи, що в судовому засіданні доведено факт систематичних порушень ОСОБА_2 правил співжиття, умисного вчинення ним по відношенню до ОСОБА_1 особливо тяжкого злочину, заходи впливу щодо припинення ним протиправних дій належних результатів не принесли, що робить неможливим подальше спільне проживання позивачки з відповідачем в одному житлі, а тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2. підлягає виселенню з належного ОСОБА_1 будинковолодіння, що знаходиться за адресою: с. Замагора, присілок Змієнський Верховинського району Івано-Франківської області без надання іншого житла та зняттю з реєстрації місця проживання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61,212, 214-215,224 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 116, 157 ЖК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" , суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з належного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 будинковолодіння №29, що знаходиться за адресою: с. Замагора, присілок Змієнський Верховинського району Івано-Франківської області без надання іншого житла.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації місця проживання за адресою: с. Замагора, присілок Змієнський Верховинського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя : ___________________ Атаманюк Р.І.