Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») Соловйова Н.А. звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2007 року № 0104/07/16-Z, укладеним із ОСОБА_5, у загальній сумі 155 156 грн 44 коп., з яких: поточна заборгованість за кредитом - 133 715 грн 22 коп.; прострочена заборгованість за кредитом - 13 436 грн 99 коп.; поточна заборгованість за нарахованими процентами - 1 241 грн 72 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 4 635 грн 70 коп.; пеня (з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами) - 2 126 грн 81 коп. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2007 року № 0104/07/16-Z у загальній сумі 155 156 грн 44 коп. просила звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 35,1 кв. м, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Рівненський радіотехнічний завод» згідно з наказом від 30 квітня 1998 року за № 87. Крім того, просила встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 вересня 2015 року, у задоволенні указаного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_227/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із безпідставності заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором не настав (13 липня 2027 року).

Після відкриття провадження у справі, у межах 60-денного строку, установленого п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_605174/ed_2015_01_03/pravo1/T102300.html?pravo=1>, відповідачем ОСОБА_5 сплачено прострочену заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2007 року № 0104/07/16-Z у повному обсязі, про що свідчать відповідні квитанції, які досліджувалися судом як докази.

При цьому суд надав належну оцінку поданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості, згідно з яким кошти, сплачені позичальником як проценти за користування кредитними коштами, більш ніж у два рази перевищують суму коштів, сплачених позичальником у якості повернення суми кредиту.

Крім того, суд установив, що усупереч вимогам ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо отримання відповідачем ОСОБА_5 письмової вимоги про повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Усупереч вимогам Закону України «Про іпотеку» банк не надсилав на адресу іпотекодавців: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, письмових вимог про усунення порушень.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що допущене позичальником порушення умов кредитного договору, яке в повному обсязі усунуто останнім під час розгляду справи в суді, не завдає збитків банку і не змінює обсягу його прав.

Враховуючи факт невиконання позивачем вимог закону щодо попередження позичальника про дострокове повернення коштів, строк повернення яких не настав; погашення у повному обсязі відповідачем ОСОБА_5 простроченої заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2007 року № 0104/07/16-Z та належне виконання останнім поточних зобов'язань, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для дострокового стягнення кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи позивача, а саме: систематичне порушення позичальником умов кредитного договору, про що свідчить наданий розрахунок заборгованості; повідомлення належним чином банком позичальника про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитом; неправильне застосування судами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»; безпідставне застосування судами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; суди на порушення ст. 213 ЦПК України залишили поза увагою, що прострочення зобов'язання має негативні наслідки для позивача, - висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова