Номер провадження: 22-ц/785/7572/15
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В., Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

26.08.2011 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» (далі - ДУ «Інститут очних хвороб»), в якому після неодноразових уточнень просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 200 000 грн. та моральної шкоди 550 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року рішення суду першої інстанції, в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ДУ «Інститут очних хвороб» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року касаційні скарги ДУ «Інститут очних хвороб» та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року, в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ДУ «Інститут очних хвороб» про відшкодування моральної шкоди, скасовано, залишено в силі в цій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ДУ «Інститут очних хвороб» про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, своєю ухвалою Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача у відшкодування майнової шкоди 200 тис. грн. (т.1, а.с.1-2, 138) судом першої інстанції розглянуті не були.

Крім того, апеляційним судом Одеської області зазначені недоліки не були виявлені, а тому рішення суду першої інстанції переглядалося тільки в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди.

В подальшому, незважаючи на те, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 550 тис. грн. набрало законної сили, під час нового судового розгляду ОСОБА_3 знову неодноразово уточнювала позовні вимоги та згідно остаточної редакції позовної заяви (вх. № 28015 від 14.07.2015 року, т.2, а.с. 115-117) просила суд стягнути з відповідача на її користь 250 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 600 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтоввала тим, що 06.12.1994 року в ДУ «Інститут очних хвороб», у відділені №5 їй була проведена операція з екстракапсулярної екстракції катаракти, передній вітректомії задньої склеректомії на ліве око.

Однак, внаслідок непрофесійних дій лікарів ДУ «Інститут очних хвороб», халатного ставлення з їх боку до своїх професійних обов'язків, вона зазнала ушкодження здоров'я, позбавилася зору та стала інвалідом І групи по зору.

ОСОБА_3 вказала, що під час знаходження на операційному столі в момент відключення електропостачання вона відчула великий емоційний стрес, оскільки почула, що медики не знали що з нею робити, оскільки у неї з ока пішла кров, у зв'язку з розривом кровоносної артерії, після чого позивачці було надано загальну анестезію.

Позивачка також стверджувала, що крім підвищеного артеріального та очного тиску, а також розриву артерії причиною втрати зору ще й на правому оці було те, що під час проведення операції на ліве око вже існувала глаукома правого ока, яка не була виявлена лікарями до операції на ліве око. Ця глаукома з низьким тиском призвела до атрофії очного нерву правого ока.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 зазначила, що якщо б лікарями була своєчасно діагностована глаукома правого ока та проведено відповідне лікування, зір на праве око було б збережено.

Представник ДУ «Інститут очних хвороб» у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву, з посиланням на недоведеність позовних вимог, відсутність будь-яких доказів протиправної поведінки з боку відповідача, його лікарів та причинного зв'язку між діями відповідача та ускладненнями, які виникли під час операції.

Крім того, представник відповідача пояснив, що 5 грудня 1994 року ОСОБА_3 поступила до 5 відділення науково-дослідницького інституту очних хвороб та тканинної терапії ім. Ак. Філатова з діагнозом міопія високого ступнею на обох очах, праве око - афакія, стан після АІГ дисцизії, міопічний хоріоретиніт, експертний анамнез - інвалід ІІ групи. Враховуючи афакію (відсутність кришталику) на правому оці, міопію високого ступеню та інші обставини, після отримання згоди ОСОБА_3 на проведення оперативного втручання, на лівому оці була призначена операція - екстрокапсулярна екстракція катаракти на лівому оці у вигляді спроби врятувати зір. Як зазначала представник відповідача, під час оперативного втручання, на першому етапі - капсулотомії, операцію довелось зупинити у зв'язку з відключенням від електропостачання на 1 годину 30 хвилин, однак дана обставина не була причиною експульсивної геморагії у ОСОБА_3, а була пов'язана з вираженими змінами сітківки із-за високої короткозорості.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення її уточнених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Та обставина, що 6 грудня 1994 року позивачці ОСОБА_3 у відділені № 5 науково-дослідницького інституту очних хвороб та тканинної терапії ім. Ак. Філатова (нині - ДУ «Інститут очних хвороб») була проведена операція на лівому оці, під час проведення якої на 1 годину 30 хвилин було припинено постачання електроенергії, а також те, що під час проведення операції у ОСОБА_3 виникло ускладнення - експульсивна геморагія, рецидив якої стався і в післяопераційний період, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також не підлягає доказуванню та обставина, що 30 червня 2000 року позивачці було надано статус інваліда І групи по зору.

В даному випадку спірним є питання стосовно того, чи є причинний зв'язок між невдало проведеною операцією на лівому оці позивачці ОСОБА_3, і наставшими наслідками, які виразились у втраті зору позивачки і надання їй статусу інваліда 1 групи по зору, та чи повинен відповідач відшкодувати позивачці заподіяну матеріальну і моральну шкоду.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 ще задовго до проведеною операції в 1994 році страждала хворобами, що призводять до втрати зору.

На момент проведення оперативного втручання у 1994 році, під час якого було припинено постачання електроенергії, ОСОБА_3 вже була інвалідом II групи по зору, не працювала. Згідно медичної картки ОСОБА_3 прогноз перебігу хвороби на оці, що оперувалося - несприятливий, операція була показана тільки як спроба врятувати зір.

Матеріальні наслідки втрати зору та моральні страждання позивачки, про які зазначає ОСОБА_3 у своїй уточненій позовній заяві, це наслідки втрати зору на обох очах, в той час, як операція проводилась відповідачем лише на лівому оці.

Згідно матеріалів справи, під час оперативного втручання у зв'язку з відключенням від електропостачання на першому етапі операції - капсулотомії, операцію довелось зупинити. Однак, перед продовженням операції у ОСОБА_3 був перевірений тиск, показники якого дозволяли продовження оперативного втручання.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції правильно виходив із того, що в них наявні два висновки судових експертиз: №326 від 29.10.2012 року та №114 від 18.02.2014 року, зі змісту яких слідує, що дані історії хвороби ОСОБА_3 не дають можливості однозначно відповісти на питання, чи могло відключення від електропостачання бути причиною крововиливу.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії № 326 від 29 жовтня 2012 року операція, проведена 6 грудня 1994 року, могла привести до такого стану зору, яке на даний час мається, оскільки ускладнення у вигляді експульсивної геморагії, розвинутої в процесі операції є тяжким операційним ускладненням, яке призводить до гемофтальму, що у подальшому призводить до атрофії зорового нерву та субатрофії очного яблука. Дані історії хвороби ОСОБА_3 не дають можливості однозначно відповісти на питання, чи могло відключення від електропостачання бути причиною крововиливу.

Експульсивна геморагія (ЕГ) є можливим ускладненням любої операції, пов'язаної з розтином оболонок ока. Таке ускладнення можливо і без відключення операційної від електропостачання.

Згідно висновку судової експертизи №114 причинного зв'язку між відключенням електроенергії в операційній під час операції ОСОБА_3 06.12.1994 року і станом зору на обох очах у ОСОБА_3 на сьогоднішній день немає.

Між станом зору на лівому оці у ОСОБА_3 на сьогоднішній день і проведеною 06.12.1994 року операцією на лівому оці є прямий причинний зв'язок, обумовлений розвинувшимся під час операції ускладненням - експульсивною геморрагією.

Статтями 1166, 1167 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 даної статті.

Підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкодою, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Таким чином, відповідно до висновків експертів між відключенням електроенергії в операційній під час операції ОСОБА_3 06.12.1994 року і станом зору на обох очах у ОСОБА_3, причинний зв'язок, як необхідна умова для настання цивільно-правової відповідальності, відсутній, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для настання цивільно-правової відповідальності відповідача.

Що стосується встановленого у висновку експерта прямого причинного зв'язку між станом зору на лівому оці позивачки та проведеною 06.12.1994 року операцією на лівому оці ОСОБА_3 та розвинувшимся під час операції ускладненням - експульсивною геморрагією, то суд правомірно зазначив, що ускладнення під час операції такого роду, яку було проведено позивачу, можливі та іноді трапляються, однак жодним чином не пов'язані із відключенням електроенергії.

Крім того, в даному випадку судом не встановлено протиправності у діях лікарів та їх вини у виникненні ускладнення у вигляді експульсивної геморрагії під час проведення операції.

Так, позивачка ОСОБА_3 була проінформована про стан свого здоров'я, про можливі ускладнення та несприятливі наслідки оперативного втручання, однак надала свою згоду на проведення операції (а.с. 33).

Представник відповідача у письмових запереченнях пояснила суду, що експульсивна геморрагія є тяжким ускладненням офтальмохірургічних порожнинних операцій і зустрічається в 0,04-0,9 % випадків. Значно частіше, до 30% випадків ЕГ розвивається при екстракції катаракти. Механізм розвитку ЕГ пов'язують з різким перепадом внутрішньоочного тиску, що виникає внаслідок розриву задніх циліарних артерій з виливом крові в супрахоріоідальний простір. Найбільш підвищена можливість перепаду внутрішньоочного тиску при формуванні широкого розрізу лімба та роговиці для виведення ядра хрусталика. Тому ЕГ при даній операції найчастіше розвивається саме на етапі видалення ядра хрусталика.

До факторів ризику розвитку ЕГ відносять міопію високого ступеня, атеросклероз, а у даному випадку ОСОБА_3 було діагностовано міопію високого ступеня, терапевтом перед операцією був встановлений загальний діагноз - атеросклеротичний міокардіосклероз. Крім того, операція була проведена із застосуванням методики екстракапсулярної екстракції катаракти, тобто з використанням широких розрізів очного яблука (методика, яка застосовувалась у 1994 році), що значно підвищує ризик розвитку ЕГ.

Всі вищевикладені обставини були також підтверджені допитаною в судовому засіданні свідком ОСОБА_4, яка є професором, доктором медичних наук та працює у відділенні посттравматичної патології органу зору інституту ім. Філатова, та яка у 1994 році працювала у відділені № 5 старшим науковим співробітником. Із її пояснень слідує, що відключення від електропостачання ніяким чином не могло вплинути на розвиток експульсивної геморагії у ОСОБА_3

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого і правильного висновку про те, що причинний зв'язок між розвитком експульсивної геморрагії та часом, який був триваліший за необхідний для проведення операції, відсутній, оскільки ЕГ розвивається стрімко при різкому перепаді внутрішньоочного тиску, яке виникає у момент безпосереднього широкого розрізу очного яблука для виведення ядра хрусталика.

При цьому, на момент відключення електроенергії в операційній під час проведення операції ОСОБА_3 їй було проведено лише капсулотомію.

Як вбачається з матеріалів справи, після включення електроенергії в операційній операцію було продовжено та лише після цього при видаленні ядра виникло ускладнення - експульсивна геморрагія, яка ніяк не пов'язана з відключенням електроенергії, оскільки таке ускладнення мало місце вже тоді, коли операцію було продовжено після відновлення електропостачання операційної.

Стосовно доводів апелянта з приводу того, що погіршення стану зору на правому оці позивачки ОСОБА_3 також пов'язаний із проведеною у 1994 році операцією, то вони також не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищевказаними судово-медичними експертизами.

Так, згідно висновку експертів, що викладений у п. 7.8 експертизи № 114 (т.1, а.с. 338), свідчить про те, що причиною зниження зору на правому оці на теперішній час, окрім ускладненої міопії з великим хоріоретинитом, можна вважати виявлену на правому оці запущену глаукому з низьким тиском та пов'язану з нею прогресуючу атрофію зорового нерву на фоні ускладненої міопії.

Крім того, у відповідності до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, як було зазначено вище, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 03 грудня 2014 року (т.2, а.с.66-68), скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, в частині відмови у стягненні моральної шкоди, зробив висновок про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди за втрату зору внаслідок проведеної 6 грудня 1994 року операції лікарями відповідача, з причин відсутності причинного зв'язку між проведеною операцією і наступившими негативними наслідками щодо втрати позивачкою зору в майбутньому.

Даний висновок суду касаційної інстанції є обов'язковим для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, при цьому суд зазначає, що після повернення справи на новий розгляд позивачкою ОСОБА_3 не було надано нових доказів, які підтверджували б наявність причинного зв'язку між повною втратою зору на обох очах та проведеною 6 грудня 1994 року операцією, а також будь-яких інших доказів протиправності дій відповідача.

Таким чином, враховуючи, що актуальний стан зору на правому оці ОСОБА_3 жодним чином не пов'язаний із проведеною відповідачем у 1994 році операцією на її лівому оці, правові підстави для вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної і моральної шкоди відсутні.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що протокол операції складений не в момент операції, а після її проведення, а тому не відображає всіх етапів операційного втручання, є слушними, однак вони не спростовують висновків судових експертиз № 326 від 21.06.2012 року та № 114 від 18.12.2014 року щодо відсутності об'єктивних доказів існування причинного зв'язку між проведеною 06 грудня 1994 року операцією на лівому оці позивачки, відключенням в операційній електроенергії, та настанням негативних наслідків у вигляді втрати зору на обох очах та присвоєння позивачці у 2000 році інвалідності 1 групи.

Також є слушними доводи апелянта з приводу того, що відповідач не мав допустити відключення електроенергії в операційній на момент проведення операції, однак вони також не можуть вплинути на судове рішення, оскільки, як було зазначено вище, причинного зв'язку між відключенням в операційній електроенергії та наступившими негативними наслідками щодо стану зору у позивачки, матеріали справи не містять.

Також у суду відсутні підстави для постановлення окремої ухвали щодо вищевказаного факту, оскільки події щодо відключення електроенергії в операційній відбулись більше 20 років тому назад, коли в регіоні внаслідок економічних проблем існувало веєрне відключення постачання електроенергії підприємств і установ.

На даний час суду не надано доказів відключення електроенергії в операційних відповідача.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко