Справа № 473/3548/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"18" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - ВОСТРІКОВОЇ Л.В.,

при секретарі - КОЗАЧЕНКО О.І.,

з участю:

адвоката - АРДЕЛЯ А.М.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позов мотивований тим, що 04.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1404/0408/71-003, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 доларів США, з розрахунку 11,90% річних, строком по 03.04.2028 року. Цього ж числа, з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок НОМЕР_1, що розташований по АДРЕСА_1. Однак, відповідач ОСОБА_1 всупереч Закону та умовам договору своїх зобов'язань перед позивачем не виконує, внаслідок чого станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 266 786, 55 гривень.

25.05.2012 року між АТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами в тому числі за кредитом відповідача ОСОБА_1 Тому позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: житловий будинок НОМЕР_1, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом передачі у власність.

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» на неодноразові виклики до суду в судові засідання не з'явився. Надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги задоволити з мотивів викладених в позові ПАТ «Дельта Банк».

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача та самого відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно кредитного договору № 1404/0408/71-003 від 04.04.2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 17 000 доларів США, строком по 03.04.2028 року (а.с. 7-20). Цього ж числа, з метою забезпечення виконання взятого за кредитним договором зобов'язання, між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір б/н, відповідно до якого останній передав в іпотеку належне йому майно - будинок НОМЕР_1, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 22-25).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги за кредитним договором № 1404/0408/71-003 від 04.04.2008 року та за іпотечним договором б/н від 04.04.2008 року у обсязі та на умовах, що існували у ВАТ «Сведбанк» (а.с. 35-46).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов"язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 всупереч Закону та умовам договору своїх зобов'язань перед позивачем не виконує, внаслідок чого станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 266 786, 55 гривень.

Відповідно до ч. 1, 3 ст 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року (із змінами від 16.07.2015 р.), встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно з статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими їм кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно, використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (частина 1 Закону).

Частиною 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (із змінами від 16.07.2015 р.) визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62).

Як вбачається з довідки КП Вознесенське міжміське бюро технічної інвентарізації від 03.11.2015 року вих. №139 станом на 31.12.2012 року за відповідачем не зареєстроване право власності на будь-яке інше майно окрім вищевказаного будинку.

Площа будинку, що належить відповідачу, згідно технічного паспорту складає всього 61,8 кв.м.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачів не стягуються.

Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що згідно ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ст.ст. 16, 526, 549, 551, 554, 611, 1049 ЦК України, немає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88,209, 212-215, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В.Вострікова