У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання надати ордер на жиле приміщення та зміну типового договору найму житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання надати ордер на жиле приміщення та зміну типового договору найму житлового приміщення.

Просила на підставі ст.ст. 45,47, 54, 58, 61 ЖК України визнати за нею право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою житловою площею 16,6 кв. м, що звільнилась у комунальній квартирі АДРЕСА_1, зобов'язати Харківську міську Раду надати їй ордер на вказане жиле приміщення та змінити типовий договір найму житлового приміщення від 26 січня 2000 року на квартиру АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що 18 листопада 1982 року виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради міста Харкова їй з сином ОСОБА_3 і був наданий службовий ордер на право заняття кімнати площею 10,6 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 45,2 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м.

Зазначена квартира має ще одну ізольовану житлову кімнату площею

16,6 кв. м, яка на підставі службового ордеру була надана ОСОБА_6, а також має підсобні приміщення: кухню 6,0 кв. м, ванну кімнату 1,9 кв. м, туалет (суміжний) 0,9 кв. м, коридор 7,6 кв.м, балкон 5,3 кв.м.

Посилалася на те, що у зв'язку з незадовільними житловими умовами у

1987 році її було зараховано до обліку в загальну чергу на поліпшення житлових умов в виконавчому комітеті Комінтернівської ради м. Харкова, а з 1991 року перебувала на обліку в пільговій черзі на отримання житла як одинока матір. Вона неодноразово зверталась до Харківської міської ради з проханням надати їй у користування кімнату загальною площею 16,6 кв. м, що звільнилась після смерті основного наймача ОСОБА_6 у вказаній квартирі, але її звернення не було розглянуто.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 травня

2015 року (з урахуванням ухвал Комінтернівського районного суду м. Харкова від

1 липня 2015 року та від 28 липня 2015 року), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із наступного.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова та знаходиться на балансі комунального підприємства «Жилкомсервіс».

16 листопада 1982 року на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 569-7 ОСОБА_2 як основному наймачеві житла зі складом сім'ї дві особи (вона та син ОСОБА_3) був виданий службовий ордер № 001009 від 18 листопада 1982 року на право зайняття кімнати площею 10,46 кв. м в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1. Згодом в цій кімнаті був зареєстрований син ОСОБА_2 -

ОСОБА_4

Інша ізольована кімната площею 17,0 кв. м у цій квартирі була надана відповідно до службового ордеру, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 494 від 7 грудня 1989 року, ОСОБА_6, який з 28 червня 1995 року був знятий з реєстрації за цим місцем проживання у зв'язку зі смертю.

Згідно з довідкою КП «Жилкомсервіс» від 17 березня 2015 року за

№ 5305/2/07-05 дві кімнати в квартирі АДРЕСА_1, є службовими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, враховували, що до користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила, передбачені ст.ст. 73-76,79-83,85 та ст.ст. 103-106 ЖК України щодо зміни договору найму жилого приміщення, а позивачем не надано доказів того, що на час виникнення спірних правовідносин кімнати у вказаній квартирі не мають статусу службових приміщень.

Так, враховуючи, що відсутні умови набуття ОСОБА_2 права на зайняття звільненого в квартирі АДРЕСА_1 ізольованого службового приміщення відповідно до вимог ст. 54 ЖК України, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від

28 травня 2015 рокута ухвали апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання надати ордер на жиле приміщення та зміну типового договору найму житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду

м. Харкова від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна