Справа № 750/5517/15-ц
Провадження № 2/750/2061/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.

при секретарі Руденок В.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» Ісакова Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «МПТ» про визнання недійсним договору поруки,

встановив:

08.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним з моменту укладання договору поруки №1061-12 від 09.11.2012 року, який укладений між ОСОБА_4, ТОВ «Севен Систем» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

В обґрунтування позову зазначив, що договір поруки ОСОБА_4 вважає недійсним в силу того, що при його укладенні він помилився щодо обставин, що мають істотне значення, зокрема, щодо кредитоспроможності TOB «Севен Систем», так як на момент укладення даного договору він не зміг правильно оцінити можливості позичальника виконати зобов'язання за кредитним договором, тому просив договір поруки визнати недійсним з моменту укладення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «МПТ» в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2011 року між TOB «Фірма «Вена» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №686-11 (надалі - Кредитний договір).

Умовами п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 72500000,00 грн. (сімдесят два мільйони п'ятсот тисяч) гривень (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим Договором, надалі кредит (або кредитна лінія), а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором.

09 листопада 2012 року між TOB «Фірма «Вена» (в якості - Первісного боржника), TOB «Севен Систем» (в якості - Нового боржника) та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (в якості - Кредитора) було укладено Договір №1056-12 від 09.11.2012 року про переведення боргу за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №686-11 від 21 червня 2011 року (надалі - Договір про переведення боргу).

Відповідно до вказаного договору Сторони домовились, що Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник заміняє Первісного боржника як зобов'язану сторону у кредитному договорі про відкриття кредитної лінії №686-11 від 21 червня 2011 року.

Того ж дня, між сторонами було підписано Договір №8/686-11/1057 від 09.11.2012 року про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №686-11 від 21 червня 2011 року (надалі - Договір №8/686-11/1057), згідно якого, було змінено зобов'язану сторону у кредитному договорі - Позичальника (TOB «Фірма «Вена») на Нового Позичальника (TOB «Севен Систем»).

На сьогоднішній день правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Систем» є товариство з обмеженою відповідальністю «МПТ». TOB «Севен Систем» 27.11.2013 року змінило найменування на TOB «Севен Стайл ЛТД», а 25.12.2013 року змінило найменування на TOB «TJIJI», а з 30.03.2015 року було змінено найменування на TOB «МПТ», що зареєстроване за адресою: м. Чернігів, пр. Миру, буд. 68.

09.11.2012 року між ОСОБА_4, TOB «Севен Систем» та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір поруки №1061- 12 (далі - Договір поруки) згідно п. 1.1. якого Поручитель, у випадку не виконання та/або прострочення виконання Позичальником (TOB «МПТ») зобов'язань за Кредитним договором по сплаті кредиту зобов'язується виконати зобов'язання по сплаті вказаних в договорі сум не сплачених Позичальником Кредитору.

Таким чином, ТОВ «МПТ» зобов»язався повернути банку кредит не пізніше 25 грудня 2014 року (у відповідності до графіка), сплачувати банку, відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, проценти за користування кредитом в розмірі 19% річних, щомісячно комісію за управління кредитною лінією в розмірі 0,1 % від ліміту кредитної лінії (п.3.1 Кредитного договору). У випадку невиконання умов кредитного договору, Товариство взяло на себе зобов»язання , у відповідності до п. 5.3 Кредитного договору, сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення.

Крім того, позивачу як засновнику та власнику корпоративних прав (учасник) ТОВ «МПТ», був відомий фінансовий та майновий стан Товариства, оскільки ним особисто приймалось рішення про переведення боргу з ТОВ «Фірма «Вена».

Здійснючи заміну сторони у зобов»язанні по Кредитному договору, банком були дотримані усі вимоги, які ставляться Національним банком України при здійсненні активних операцій, що не було спростовано представником позивача ву судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Договору поруки Поручитель у випадку невиконання або прострочення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором зобов'язується виконувати зобов'язання по погашенню заборгованості за Кредитним договором і відповідає перед Кредитором як солідарний боржник, в тому ж обсязі, що й Позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до положень ст. 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Позивач підписуючи договір поруки, надав свою згоду з його умовами та добровільно прийняв на себе права та обов»язки поручителя, визначені в ньому.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», встановлено, що законодавство України не передбачає обов»язку банку чи іншої фінансової установи (кредитора) інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України), а порукою може забезпечуватися виконання зобов»язання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Крім того, в п. 5.2 Договору поруки, вказано, що поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений, що свідчить про усвідомлення позивача та останній розумів умови договору.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки. Визначення поняття обставин, що мають істотне значення, викладено в абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України, під якими розуміється помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Разом з тим, судам роз»яснено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, укладання позивачем 30 липня 2012 року з відповідачами договору №1/1061-12/155 про внесення змін до Договору поруки, підтверджує, що на момент укладання оспорюваного договору поруки він усвідомлював результат своїх дій та розумів наслідки порушення Товариством своїх зобов»язань перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону на час його укладення, а тому наступні дії сторін, повязані з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору, зокрема і виплати чи невиплати позичальнику кредитних коштів не можуть бути підставою для визнання самого договору поруки недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛЛ» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним з моменту його укладення договору №1056-12 від 09.11.2012 року про переведення боргу за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 686-11 від 21 червня 2011 року та про визнання недійсним з моменту його укладення договору № 8/686-11/1057 від 09.11.2012 року про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 686-11 від 21.06.2011 року відмовлено в задоволенні.

Також позивачем не надано суду беззаперечних доказів, що він помилявся при укладанні Договору поруки. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнання недійсним з моменту укладання договору поруки №1061-12 від 09.11.2012 року укладеного між ОСОБА_4, ТОВ «Севен Систем» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута