Справа № 539/2483/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Матвієнка В. М.

при секретарі Павличенко О.А.,

представників позивача ТОВ "Сенча" - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю "Сенча" до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Сенча» звернулось до суду з позовною заявою ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину.

У позові вказано, що 24.12.2009 року між ТОВ «Сенча» та ОСОБА_4 був укладений договір оренди майна з правом викупу, а саме : конюшні, сараю - телятника, сараю - корівника (новий), молочний блоку (новий), сараю - корівника 3-х рядного , сараю - телятника №1 з яких тільки конюшня, корівник та корівник з молочним блоком МТФ №2 належать на праві власності позивачу згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Згідно рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року вищевказаний договір в частині орендних правовідносин визнано недійсним.

Відповідно ухвали апеляйційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року рішення Лохвицького районного суду від 17.12.2014 року в цій частині залишено без змін.

Незважаючи на ці обставини відповідач користується вищевказаними об"єктами нерухомості по теперішній час, повинен відшкодувати вартість користування обєктами нерухомості.

Згідно ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно звітів про оцінку вартості оренди нерухомого майна вартість річної орендної плати за з об"єкти нерухомості становить : конюшні пл. -3561,9 кв.м - 19400 грн., корівник пл. 813,7 кв.м - 37200 грн. , корівник з молочним блоком пл.- 1971,5 кв.м - 89800 грн., а всього за період з 27.12.2009 р по 07.07.2015 року - 805200 грн. На неодноразові звернення позивача провести виплату вищевказаної суми відповідач не реагує в зв"язку з чим позивач прохає застосувати наслідки недійсного правочину, стягнувши з відповідача на його користь - 805 200 грн.

В судовому засіданні представники позивача свої вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити відповідно до умов ст. 216 ЦК України, в застосуванні 3- х річного строку позовної давності прохали відмовити оскільки відбувся перебіг позовної давності.

Відповідач по теперішній час використовує передані йому об"єкти нерухомості у власних потребах, за їх користування оплату не проводить.

Відповідач та його представник позов не визнали, мотивуючи тим, що позивач не надав суду доказів підтверджуючих передачу у користування ОСОБА_4 вказаних ним об"єктів нерухомості. Орендну плату ОСОБА_4 частково виплачував. Акт прийому передачі майна

( об"єктів нерухомості ) від 27.12.2009 року, дефектний акт приміщень МТФ №2 с. Сенча

ОСОБА_4 підписував. Відповідач та його представник вважають позов безпідставним в зв"язку чим прохали суд відмовити в його задоволенні по суті, одночасно прохаючи застосувати 3-х річний строк позовної давності , пропущений позивачем без поважних причин.

Дослідивши обставини, докази справи, заслухавши сторони суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Встановлено, що 24.12.2009 року між ТОВ «Сенча» та ОСОБА_4 був укладений договір оренди майна з правом викупу. ( а.с.3-5).

Згідно акту прийому-передачі майна від 27.12.2009 року до договору від 24.12.2009 року ТОВ "Сенча" передало ОСОБА_4 у користування наступне майно: конюшня; сарай-телятник; сарай-корівник (новий); молочний блок (новий); сарай-корівник 3-х рядний; сарай телятник №1. (а.с.6). Згідно рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року вищевказаний договір в частині орендних правовідносин визнано недійсним.(а.с.13-15).

Відповідно ухвали апеляйційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року рішення Лохвицького районного суду від 17.12.2014 року в цій частині залишено без змін.(а.с.16-18).

Як встановлено судом відповідач користується зазначеними нежитловими приміщеннями по теперішній час, однак ніякої оплати за їх користування не здійснює.

Корівник, корівник з молочним блоком МТФ№2 та конюшня належать на праві власності ТОВ «Сенча» згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно САЕ 891809 від 21.12.2012р., САЕ 891808 від 21.12.2012р., САЕ 891805 від 21.12.2012р. відповідно. ( а.с.70-75). На інші обєкти правовстановлюючі документи відсутні.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що передані ОСОБА_4 в оренду обєкти нерухомості були побудовані господарським способом колгоспом «Росія» , які потім перейшли до ТОВ "Сенча" , як правонаступника, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 та підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів ТОВ "Сенча" (а.с.252-271).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4, як орендар власноручно підписував дефектний акт МТФ №2" с. Сенча та акт прийому - передачі майна від 24.12.2009 року, при цьому ніяких зауважень з його боку щодо якості та кількості об"єктів нерухомості в нього не було. Після передачі цих об"єктів в оренду ОСОБА_4 був задоволений.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2 ст.216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Застосування передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України наслідків недійсності правочину потребує встановлення вартості одержаного сторонами за недійсним правочином, зокрема, розміру фактично сплаченої відповідачем орендної плати та вартості платного користування нежилими приміщеннями за цінами на момент відшкодування.

Згідно звітів ТОВ «Консалтингова компанія «ФОРЕКС» про оцінку вартості оренди нерухомого майна вартість річної орендної плати за з об"єкти нерухомості станом на 23.06.2015 року становить : конюшні пл. -3561,9 кв.м - 19400 грн., корівник пл. 813,7 кв.м - 37200 грн. , корівник з молочним блоком пл.- 1971,5 кв.м - 89800 грн., а всього за період з 27.12.2009 р по 07.07.2015 року - 805200 грн. (а.с.77-209). З даними висновками представник відповідача та відповідач погодилися.

Як встановлено судом ОСОБА_4 у 2010 році вносив кошти за оренду переданих йому ТОВ "Сенча" нежитлових приміщень на загальну суму - 16000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру ( а.с.221, 224, 225).

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження , що відповідач починаючи з дня передачі йому в оренду вищевказаних нежитлових приміщень з грудня 2009 року по теперішній час користується ними, однак оплату за їх користування не здійснює , крім внесення суми за оренду приміщень в розмірі - 16000 грн.

Враховуючи фактично сплачені відповідачем суму за оренду приміщень в розмірі - 16000 грн. , загальний розмір боргу , який ставить позивач , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача 789200 грн., як заборгованість по оплаті за користування нежитловими приміщеннями , якими він користується по теперішній час. (805200 - 16000 = 789200).

Ствердження представника відповідача про те що ТОВ "Сенча" не надало доказів суду підтверджуючих передачу йому вищевказаних нежитлових приміщень суд оцінює критично і вони спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5, актом прийому - передачі майна від 24.12.2009 року підписаного ОСОБА_4 та представником ТОВ "Сенча" , в якому зазначений перелік об"єктів нерухомості ,що передавалися в оренду відповідачу та відсутність зауважень до якості і кількості переданого майна. (а.с.6). Згідно дефектного акту приміщень МТФ№2 с. Сенча підписаного ОСОБА_4 та представниками ТОВ "Сенча" підтверджується передача цих приміщень ОСОБА_4 (а.с.231-234). Разом з тим суд взяв до уваги те що ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ТОВ "Сенча" про стягнення боргу , визнання за ним права власності на передані йому об"єкти нерухомості, які він при розгляді цієї справи не визнає, що підтверджується копіями рішення Лохвицького районного суду від 17.12.2014р. та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року (а.с.16-18).

Згідно витягу з протоколу спільних зборів уповноважених власників , засновників ТОВ "Сенча" від 12.12.2009 року була задоволена заява ОСОБА_4 про передачу йому в оренду з правом викупу виробничих будівель МТФ№2 с. Сенча (а.с.62).

Представником відповідача крім не визнання позову по суті заявлено клопотання про застосування 3- х річного строку позовної давності, який пропущено позивачем .

Згідно ст. 256 ЦК України - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦК України - Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Судом встановлено, що 24.12.2009 року між сторонами був укладений договір оренди майна з правом викупу, який згідно рішення Лохвицького районного суду від 17.12.2014 року визнаний нікчемним. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року рішення суду в цій частині залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що виконання договору , який був в по - дальшому визнаний нікчемним, відповідачем ОСОБА_4 став виконуватися з березня 2010 року. Отже з цього часу відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦК України слід вважати початок перебігу позовної давності.

Виходячи з цих підстав суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів та прав відповідає умовам ст. 16 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, що спір у добровільному порядку не вирішується суд визнає вимоги позивача правомірними, які підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 216, 261 ЦК України

ст.ст. 2, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженої відповідальністю "Сенча" до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ "Сенча" - 789200 грн. та

3654 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_7 В. М.