АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/884/15-ц Головуючий суддя І інстанції Сенаторов В. М.
Провадження № 22-ц/790/7286/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Перша Харківська Державна нотаріальна контора, Служба у справах дітей Київського району м. Харкова про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на сумісно набуте майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У січня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив встановити факт його проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без укладення шлюбу з 22 жовтня 2003 року до її смерті 09 травня 2013 року та визнання за ним право власності на 1/2 частину сумісно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 вказав, що у 2003 році він познайомився з ОСОБА_6. Між ними виникла взаємна симпатія, яка з часом переросла у більш глибоке почуття, що викликало у закоханих бажання жити разом, будувати власну сім'ю. У звязку з цим ОСОБА_6 покинула свого чоловіка ОСОБА_7 та в вересні 2003 року переїхала до ОСОБА_5 в його квартиру АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 основані на взаємній любові, повазі один до одного, піклуванні, бажанні мати спільних дітей, мали наслідком вагітність ОСОБА_6

У зв'язку із недоцільністю подальшого збереження шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який на той час фактично існував тільки та папері, подружні стосунки давно вже припинилися, шлюб останніх було розірвано 21 жовтня 2003 року.

В подальшому позивач разом з ОСОБА_6 стали мешкати в квартирі, яка на праві власності належала батькові ОСОБА_6 / ОСОБА_4 /, за адресою:м. Харків, АДРЕСА_2.

Однак, молода сім'я потребувала власного помешкання, тому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було прийнято рішення купити домоволодіння.

23 березня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 41,6 кв.м. з надвірними побудовами літ. «Б», «В», «Г», розташований на земельній ділянці площею 718,00 кв.м. за адресою: м Харків,Ісаївський 4-й вїзд, №3.

Вказане домоволодіння було обрано подружжям як місце мешкання їх молодої сім'ї.

З метою поліпшення житлових умов, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була здійснена реконструкція будинку, фактично замість старого будинку зведено новий - житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 173,2 кв.м., з надвірними будівлями гаражем літ. «Е» загальною площею 50,1 кв.м. та літньою кухнею літ. «Ж», загальною площею 47,7 кв.м., наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці загальною площею 718,00 кв.м. за адресою: м.Харків, Ісаївський 4-й вїзд, №3, реконструкція та облаштування будинку велися за грошові кошти, які виручив ОСОБА_5 від продажу двох квартир, що на праві власності належали останньому, а самеАДРЕСА_3 / продана за 121900 грн. 11.06.2004 р./АДРЕСА_4 / продана за 133000,00 гривень 08.04.2004 року /, розташована по проспекту Московському №27 у м. Харкові.

За спільною домовленістю подружжя, право власності на новозбудоване домоволодіння Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.082005 року по справі № 2-36227/05 було оформлене на ОСОБА_6

05 липня 2004 року народився син ОСОБА_10, батьком якого є позивач по справі ОСОБА_5

В жовтні місяці 2004 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, та їх малолітній син переїхали до нового будинку. Під час спільного проживання у подружжя 09 грудня 2006 року народилася донька ОСОБА_11.

Між ОСОБА_5ІІ. та ОСОБА_6 склалися відносини, що притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, займалися вихованням дітей, допомагали один одному у веденні бізнесу, разом відпочивали.

За час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за спільні кошти набули у власність наступне майно:

-у 2005 році садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Д- 2»,

загальною площею 173,2 кв.м. з надвірними будівлями: гаражем літ. «Е» загальною площею 50,1 кв.м. та літньою кухнею літ. «Ж» загальною площею 47,7 кв.м., наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 718,00 кв.м. за адресою: м. Харків, Ісаївський 4-й в'їзд, буд. №3, яке зареєстровану 08.02.2006 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_6 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.08.2005р. з додатковим рішенням від 21.12.2005р. по справі № 2 - 36227/05;

-у 2007 році - транспортний засіб ВМУ ХЗ реєстраційний номер НОМЕР_1

2006 року випуску, зареєстрований 23.01.2007 році за ОСОБА_6,

-у 2008 році - нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 53,5

кв.м., літ. « Т-1», загальною площею 9,1 кв.м., що знаходиться в місті Харкові, вулиця Воєнна, №5, яка зареєстрована 12.09.2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі- продажу нежитлових будівель від 08.09.2008 р. реєстр. № 1985;

-у 2008 році - нежитлову будівлю літ. «С-1» загальною площею 732,0 кв.м. розташовану в м. Харкові по вул. Воєнна, №5, яка зареєстрована 15.09.2008 р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2008 р. реєстр. № 6657;

-у 2008 році - нежитлові приміщення № 10, № 11 в літ. «Ж-1» загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд.№ 6, зареєстровані КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12.04.2008 р. за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11.04.2008 р. реєстр. № 2152;

-у 2010 році - транспортний засіб ВМУ Х5 ХDRIV301 реєстраційний номер НОМЕР_2, 2010 року випуску зареєстрований 08.12.2010 року за ОСОБА_6

- у 2011 році - нежитлові приміщення підвалу № 1, 1а, 16, їв, 2-:-5,1-го поверху № 1-:-8, 10-:-18, 2-го поверху № 20 в літ. «Б-2», загальною площею 610,4 кв.м., нежитлові приміщення№ 3,4 загальною площею 6,7 кв.м., в літ. «А-1»,які розташовані за адресою: місто Харків, вул. Калініна, буд№ 2, зареєстровані КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12.07.2011р. за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11.072011р. зар. №2713;

-у 2013 році - транспортний засіб MERCEDES - BENZ 8350 2008 року випуску, зареєстрований 27.04.2013 року за ОСОБА_6

-грошові кошти у розмірі 22921,65 грн., розміщені на картковому

рахунку № 3066, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в АТ «ОТП Банк», що підтверджується Довідкою AT «ОТП Банк» від 08.05.2013р. вих.№707-3/377.

На придбання вищевказаного майна ОСОБА_5 в інтересах сім'ї позичив в AT «УкрСиббанку» грошові кошти за договором № 0 від 27.07.2007 р. у розмірі 100000,00 доларів США, за договором № 0 від 30.08.2006 року в сумі 50470 доларів

Після смерті дружини ОСОБА_6 відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина.

Спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі по справі - батьки ОСОБА_6 Останні спадщину в установленому законом порядку прийняли. Першою Харківською державною нотаріальною конторою за заявою відповідачів заведено спадкову справу № 54480170, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 01.07.2013р.

У зв'язку із тим, що усе майно було зареєстроване на ім'я ОСОБА_6,

Перша Харківська державна нотаріальна контора може видати свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям без виділення частки позивача, у зв'язку із чим, ОСОБА_5 змушений звертатися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання зявилися, проти задоволення позовних вимог заперечували, по суті вказали, що їх дочка ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 не проживала, між ними були ділові та партнерські відношення, бажала мати дітей.

Представник Першої Харківської Державної нотаріальної контори до суду не зявився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, направив заяву слухати справу за відсутністю представника.

Представник Служби у справах дітей Київського району м. Харкова до суду не зявився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, направив заяву слухати справу за відсутністю представника, прийняти рішення на розсуд суду.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сімєю з 22 жовтня 2003 року. Визнано за ОСОБА_5 право власності на наступне майно:

-1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «Д-2», загальною площею 173,2 кв.м. з надвірними будівлями: гаражем літ. «Е» загальною площею 50,1 кв.м. та літньою кухнею літ. «Ж», загальною площею 47,7 кв.м., наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 718,00 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Харків, Ісаївський 4-й в'їзд, буд. №3;

-1/2 частину нежитлової будівлі літ. «П-1», загальною площею 53,5 кв.м.,

літ. « Т-1», загальною площею 9,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Воєнна, №5;

-1/2 частину нежитлової будівлі літ. «С-1», загальною площею 732,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Воєнна, №5;

-1/2 частину нежитлових приміщень №. 10, № 11 в літ. « Ж-1», загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. № 6;

-1/2 частину нежитлових приміщень підвалу№ 1,1а,1б,1в, 2-:-5,1-го поверху, №10-:-18,2-го поверху №20 в літ. «Б-2», загальною площею 610,4 кв.м., 1/2 частину нежитлових приміщень № 3,4, загальною площею 6,7 кв.м., в літ. «А-1», які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Калініна, буд. №2;

-1/2 частину транспортного засобу BMW ХЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску;

-1/2 частину транспортного засобу BMW Х5 XDRІTV301, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2010 року випуску;

-1/2 частину транспортного засобу MERCEDES - BENZ CLS350, 2008 року

випуску;

-1/2 частину грошових коштів, що складає 11460 грн. 83 коп., розміщених на картковому рахунку № 3066, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в АТ «ОТП Банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 3654 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на передбачені у п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстави.

На обґрунтування скарги вказали, що:

-позивач не довів наявність фактичних шлюбних відносин з їх донькою, ОСОБА_6, позовні вимоги ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спростовуються наявними в у справі нотаріально посвідченими договорами, в яких ОСОБА_6 і ОСОБА_5 вказували про те, що на день їх укладення вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, не проживають ні з ким однією сімєю, зазначали про різні місця свого проживання;

-пояснення свідків з боку позивача, його брата ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13 яким суд обґрунтував свої висновки про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_6 мешкали разом з 2003 по 2013 роки за адресою м. Харків, Ісаївський 4-й в?їзд, буд. 3, спростовуються особистими письмовими твердженнями ОСОБА_5 у відповідних договорах купівлі-продажу і оренди. При цьому свідок ОСОБА_13 є підлеглим від ОСОБА_5 робітником і тому її покази є недостовірними, а сусідка ОСОБА_15 помилилася у показаннях про спільне мешкання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 2002 року, оскільки у 2002 році вони ще не були знайомі;

-висновок районного суду про спільний бізнес між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є необґрунтованим, їх донька, ОСОБА_6, була успішним бізнесменом і матеріальної допомоги з боку ОСОБА_5, який її не надавав, не потребувала. Натомість ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 намагався захопити її бізнес і звільнив з роботи їх другу доньку, ОСОБА_16;

-висновки суду про те, що сплата комунальних послуг та фото з дітьми підтверджують ведення спільного господарства та спільного бюджету з жовтня 2003 року є безпідставними, оскільки ці квитанції підписані ОСОБА_6 за її життя і вона їх оплачувала, а фото їх донька не підписувала, спільні виїзди за кордон у 2011-2013 роках не можуть бути доказами їх відносин до цього часу;

-народження спільних дітей не є достатнім доказом факту проживання однією сімєю, при цьому відповідачі у скарзі визнали, що ОСОБА_5 надавав добровільну допомогу для матеріального утримання спільних з ОСОБА_6 дітей, іноді сплачував комунальні послуги, спілкувався з дітьми;

-суд не встановив, куди саме ОСОБА_5 були витрачені гроші, отримані внаслідок продажу своєї квартири № 87 по пр.. Московському № 27, які той міг використати на допомогу своєму старшому сину від першого шлюбу, а також першій дружині, на організацію свого нового бізнесу по продажу будівельних матеріалів;

-висновки суду про набуття ОСОБА_5 у спільну сумісну власність нерухомості під час спільного проживання без шлюбу з ОСОБА_6 спростовуються наявними у відповідних договорах купівлі-продажу записами про їх придбання за власні кошти ОСОБА_6, а про те, що це майно було придбано за сумісні кошти в договорах не зазначено;

-ОСОБА_5 не представив докази на підтвердження факту придбання домоволодіння № 3 по 4-му Ісаївському вїзду у м. Харкові за спільні з ОСОБА_6 кошти, та про вкладання своїх коштів у ремонт та реконструкцію цього будинку, в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 11.08.2005 року було визнано права власності на домоволодіння за вказаною адресою за ОСОБА_17 і ОСОБА_5 з цим погодився;

- транспортні засоби були придбані ОСОБА_6 за власні кошти, оскільки вона придбала їх або у кредит, у п. 1.6 договору застави автомобіля НОМЕР_3 вказано, що не є спільною власністю подружжя, або після продажу іншого свого автомобіля, до яких позивач ОСОБА_5 не мав відношення;

-Суд не надав оцінки поясненням свідків з боку відповідачів ОСОБА_18, ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_6 не вважала ОСОБА_5 своїм чоловіком, а ОСОБА_5 ніколи не мав наміру створити сім?ю з ОСОБА_6, для придбання житлового будинку № 3 по Ісаївському 4-ому в?їзду в м. Харкові гроші в розмірі половини вартості будинку надали відповідачі, а потім відповідачі дали ОСОБА_6 на реконструкцію цього будинку всі гроші, які отримали після продажу квартири АДРЕСА_5, власником якої був її батько, ОСОБА_4

У своїх запереченнях проти апеляційної скарги представник позивача просить скаргу відхилити і залишити рішення без змін. На обґрунтування заперечень послалася на те, що:

-доводи скарги про те, що ОСОБА_5 неодноразово звертався до різних судів із заявою про встановлення юридичного факту, в якій по різному зазначав про початок спільного сумісного проживання однією сім?єю без шлюбу разом з ОСОБА_6 не мають правового значення по цій справі;

-реєстрація позивача за іншою адресою є формальністю, оскільки там відсутні умови для проживання, будинок по вул.. Абрамівській, 32, який належить позивачу на праві власності, не придатний для проживання, а фактичне його проживання за адресою м. Харків, 4-й Ісаївський в?їзд, 3 з 2004 року разом з ОСОБА_6 та дітьми підтверджується довідкою з КП «Благоустрій».;

-свідок ОСОБА_20, яка повідомила суду про те, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6Ю, та дітьми постійно мешкав у вказаному домоволодінні, що усі вважали їх чоловіком та дружиною, була близькою подругою ОСОБА_6 ще з інститутських часів і вона їй повідомила про своє кохання до позивача, що й було причиною їх знайомства з ОСОБА_5 Аналогічні покази про спільне мешкання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з дітьми за вказаною адресою надали й інші свідки, ОСОБА_12, ОСОБА_15 сусіди, ОСОБА_21 хатня робітниця, ОСОБА_22 мати позивача, ОСОБА_5 брат позивача;

-відповідачі не заперечують той факт, що ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 продовжує мешкати разом зі спільними з ОСОБА_6 дітьми в будинку № 3 по 4-му Ісаївському в?їзду у м. Харкові, що також підтверджується показаннями свідків та довідкою з КП «Благоустрій», що у сукупності з іншими доказами підтверджують існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фактичних шлюбних відносин, повязаних спільним побутом, спільними інтересами та цілями;

-доводи скарги про те, що ОСОБА_6 використала кредитні кошти для реконструкції спірного будинку № 3 спростовуються тим, що кредит був взятий ПП «Дара», тобто для ведення бізнесу, а не для реконструкції житлового будинку;

-оплата банківського кредиту, за який був придбаний автомобіль БМВ Х3, за рахунок особистих коштів ОСОБА_6 належними доказами не підтверджується;

-стосовно набутого під час фактичних шлюбних відносин майна діє передбачена ст. 74 СК України презумпція про те, що таке майно належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, що підтверджується правовим позиціями, які викладені у постановах Верховного суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11, від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і ці обставини відповідачами належними доказами не спростовані, що на день знайомства ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 22.10.2003 року, вони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

05 липня 2004 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_5 Єrop ОСОБА_23, а 09 грудня 2006 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_11. ОСОБА_6 померла 09 травня 2013 року.

Стаття 74 СК України передбачає право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, якою врегульовано право спільної сумісної власності.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, про спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сімєю свідчить: народження у них двох дітей, з якими вони спільно спілкувалися; спільний відпочинок, спільне відвідування різних заходів; спільне придбання та наступне будівництво будинку № 3 по вул. Ісаївському 4-й в?їзд у м. Харкові, після чого вони стали там разом проживати, займались вихованням дітей, на день розгляду справи у вказаному будинку ОСОБА_5 проживає разом з двома дітьми, ОСОБА_23 і Дар?єю Вікторівною; ОСОБА_5 і ОСОБА_6Ю, вели спільний бізнес. Мотивуючи свої висновки з цього приводу суд послався на те, що ОСОБА_5 08.04.2004 року і 11 червня 2004 року продав дві свої квартири, а також навів показання сусідів - свідків ОСОБА_15, ОСОБА_12, а також - брата ОСОБА_5, близької подруги ОСОБА_6 свідка ОСОБА_13, які були очевидцями сумісного спілкування, проживання та тривалих відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на підставі чого вони їй сприймали, як дружину і чоловіка.Також факт проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд обгрунтував дослідженими в судовому засіданні фотографіями, зміст яких апелянти не оспорювали, про наявність спілкування між сторонами на відпочинку, спілкування з дітьми, відвідування разом різних заходів тощо.

При цьому доказів на підтвердження недостовірності показів або заінтересованості цих свідків у вирішенні справи на користь позивача відповідачі до суду не надали. Відмінність у даті початку спільних відносин між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 між показаннями свідка ОСОБА_15 та інших свідків пояснюється тривалим часом, який минув з тієї пори і тому в цілому не впливає на достовірність її показів по суті спору.

Допитані з боку відповідачів свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, які пояснили про те, що ОСОБА_6 не вважала ОСОБА_5 своїм чоловіком, а ОСОБА_5 ніколи не мав наміру створити сім?ю з ОСОБА_6, - мають оціночний характер і не містять фактів, стосовно яких вони були очевидцями, тому в силу положень ст. 57 ЦПК України колегія суддів їх відхиляє. Використання для придбання та наступної реконструкції житлового будинку № 3 по Ісаївському 4-ому в?їзду в м. Харкові грошових коштів відповідачів належними і допустимими доказами також не підтверджено.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що висновки суду про проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 однією сім?єю без укладення шлюбу між собою спростовуються наявними в у справі нотаріально посвідченими договорами, в яких ОСОБА_6 і ОСОБА_5 вказували про те, що на день їх укладення вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, не проживають ні з ким однією сімєю, зазначали про різні місця свого проживання, оскільки вони спростовуються довідкою КП «Благоустрій», а також показаннями свідків і пояснюються тим, що як пояснила представник позивача, це було викликано особливостями ведення їх бізнесу.

Дійсно, спільний бізнес ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтверджений допустимими в таких випадках відповідно до ст.ст. 1130-1131 ЦК України письмовими доказами і з цих підстав колегія суддів не погоджується з висновками суду, які ґрунтуються лише на показаннях свідків. Наявні у справі договори купівлі-продажу нерухомого майна, які були укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свідчать про тривалий і довірений характер їх відносин, але відсутність спільної підприємницької діяльності на доведеність факту проживання цих осіб однією сім?єю без укладення шлюбу не впливає.

Відповідачі визнали, що ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 продовжує мешкати разом зі спільними з ОСОБА_6 дітьми в будинку № 3 по 4-му Ісаївському в?їзду у м. Харкові, він піклувався за своїми дітьми за спільного життя з ОСОБА_6 і продовжує опікуватися ними після її смерті, сплачував комунальні послуги. Факт спільного проживання однією сім?єю також підтверджується зазначеними у рішенні показаннями свідків та довідкою з КП «Благоустрій», що у сукупності з іншими доказами підтверджують існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фактичних шлюбних відносин, їх повязаність спільним побутом, спільними інтересами та цілями, притаманними саме для сімейних відносин. Причину критики цих відносин з боку відповідачів, яка виникла після смерті їх доньки, ОСОБА_6, що для їх сім?ї об?єктивно є великим горем, колегія суддів вбачає в тому, що вони вважають винним в цьому відповідача. При цьому належних і допустимих доказів на підтвердження такої вини до справи не надано, як і того, що тривалі, на протязі майже десяти років відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були обумовлені наміром позивача заволодіти її бізнесом.

Що стосується рішення суду про визнання права власності на половину спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання, то рішення суду про визнання права власності на наступне майно: ? частину нежитлової будівлі літ. «П-1» загальною площею 53,5 кв.м, літ. «Т-1» загальною площею 9,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Воєнна, 5; ? частину нежитлової будівлі літ. «С-1» загальною площею 732,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Воєнна, 5; ? частину нежитлових приміщень №№ 10, 11 в літ. «Ж-1» загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 6; ? частину нежитлових приміщень підвалу №№ 1, 1а, 1б, 1в, 2-5, І-го поверху, №№ 10-18 ІІ-го поверху, № 20 в літ. «Б-2» загальною площею 610,4 кв.м, ? частину нежитлових приміщень №№ 3, 4 загальною площею 6,7 кв.м в літ «А-1», які розташовані за адресою: м. Харків, вул.. Калініна, буд. №2, - не відповідає наведеній нормі ч. 1 ст. 74 СК України про те, що презумпція спільної сумісної власності не діє, якщо про це прямо зазначено письмовим договором між сторонами.

При цьому суд всупереч вимог ст. 213 ЦПК України про законність і обґрунтованість рішення не з?ясував, що у договорах купівлі-продажу нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. «П-1» загальною площею 53,5 кв.м, літ. «Т-1» загальною площею 9,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Воєнна, 5; нежитлової будівлі літ. «С-1» загальною площею 732,0 кв.м, які також знаходиться за вказаною адресою, - вказано, що воно було придбано ОСОБА_6 у ОСОБА_5 і при цьому право власності на нього виникає у ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 28, 31).

Крім того, відповідно до договорів купівлі-продажу від 10 вересня 2011 року та від 11 квітня 2008 року: нежитлових приміщень підвалу №№ 1, 1а, 1б, 1в, 2-5, І-го поверху, №№ 10-18 ІІ-го поверху, № 20 в літ. «Б-2» загальною площею 610,4 кв.м, нежитлових приміщень №№ 3, 4 загальною площею 6,7 кв.м в літ «А-1», які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Калініна, буд. №2; нежитлових приміщень №№ 10, 11 в літ. «Ж-1» загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 6 зазначено, що вони були придбані ОСОБА_6 у свою власність, за її особисті кошти (т. 1 а.с. 34, 36).

При таких обставинах відповідно до вказаної норми ст. 74 СК України вказане нерухоме майно не можна вважати спільним сумісним майном ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і тому позов про визнання за ОСОБА_5 права власності на його ? частину є недоведеним і з цих підстав у його задоволенні районному суду необхідно було відмовляти. Тому, з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав в цій частині рішення районного суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується іншого майна: садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «Д-2», загальною площею 173,2 кв.м. з надвірними будівлями: гаражем літ. «Е» загальною площею 50,1 кв.м. та літньою кухнею літ. «Ж», загальною площею 47,7 кв.м., наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 718,00 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Харків, Ісаївський 4-й в'їзд, буд. №3, право власності на який набула ОСОБА_6 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.08.2005 року та додаткового рішення того ж районного суду від 22.12.2005 року, а також на легкові автомобілі і картковий рахунок у банку, то матеріали справи не містять належних і достовірних доказів про те, що це майно є особистим майном ОСОБА_6, воно було набуте за час спільного проживання ОСОБА_24 та ОСОБА_6 і тому належить їм на праві спільної сумісної власності, в цій частині рішення суду є законним і обгрунтованим.

Так, згідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 березня 2004 року, що знаходиться в місті Харкові, Ісаївський 4-й в?їзд, будинок № 3, ОСОБА_6 придбала це майно у вигляді деревяного, обкладеного цеглою, будинку житловою площею 41,6 кв.м, з відповідними надвірними будівлями (т. 1 а.с. 196-97), а відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2005 року вона провела капітальний ремонт вказаного житлового будинку, в результаті чого житловий будинок з надвірними будівлями був реконструйований у житловий будинок літ. «Д-2» загальною площею 173,2 кв.м. (т. 1 а.с. 20).

Як правильно встановлено районним судом позивач ОСОБА_5 08.04.2004 року та 11.06.2004 року продав дві належні йому на праві власності квартири, після чого разом з ОСОБА_6 взяв участь у реконструкції будинку літ. «А-1» у будинок літ. «Д-2», до якого він вселився і використовувався ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах, то колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що цей житловий будинок разом з надвірними будівлями був ними набутий у спільну сумісну власність, з передбачених ст. 74 СК України підстав.

Оскільки відповідачі не спростували передбачену у ст. 74 СК України презумпцію набуття у спільну сумісну власність спірних автомобілів, які відповідно до наявних в матеріалах справи технічних паспортів були оформлені на ім?я ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 19), то колегія суддів також погоджується в цій частині з висновками районного суду і відхиляє доводи скарги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають перерозподілу понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2015 року частково скасувати, відмовивши у задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_5 (ПН НОМЕР_4) права власності на наступне майно:

-? частину нежитлової будівлі літ. «П-1» загальною площею 53,5 кв.м, літ. «Т-1» загальною площею 9,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Воєнна, 5;

-? частину нежитлової будівлі літ. «С-1» загальною площею 732,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Воєнна, 5;

-? частину нежитлових приміщень №№ 10, 11 в літ. «Ж-1» загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 6;

-? частину нежитлових приміщень підвалу №№ 1, 1а, 1б, 1в, 2-5, І-го поверху, №№ 10-18 ІІ-го поверху, № 20 в літ. «Б-2» загальною площею 610,4 кв.м, ? частину нежитлових приміщень №№ 3, 4 загальною площею 6,7 кв.м в літ «А-1», які розташовані за адресою: м. Харків, вул.. Калініна, буд. №2.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір, з кожного по 900 грн.

Змінити рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2015 року в частині дати початку проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сімєю: з 22 жовтня 2003 на 01 січня 2004 року.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: