АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6548/15 Головуючий 1 інст. Танасевич О.В.
Справа № 633/16/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А

іменем України

18 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому с удовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області Кващука Олега Івановича на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 03 серпня 2015 року по справі за позовом Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області, в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» до Печенізької селищної ради Харківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту про право власності на землю та повернення земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

20.01.2015 року Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства (далі - ДП) «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство» до Печеніжської селищної ради та ОСОБА_4 в якій просив:

- визнати незаконними та скасувати рішення Печенізької селищної ради Харківської області XX сесії V скликання від 9 серпня 2007 року «Про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови під будівництво та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,1500 га, та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2000 га за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, тупик Кам'яний, будинок 2, для подальшої передачі останній у приватну власність» та рішення Печенізької селищної ради Харківської області ХХХХ сесії V скликання від ЗО січня 2009 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по встановленню меж для передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га та із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, тупик Кам'яний, будинок 2, та передачі у власність ОСОБА_3 вищевказаних ділянок»;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 897440 та серії ЯИ № 897441, виданий на ім'я ОСОБА_3, які розташовані за межами населеного пункту;

- зобов'язати ОСОБА_3 повернути вищевказані земельні ділянки у постійне користування ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, прокурор вказував, що на момент прийняття оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування спірна земельна ділянка знаходилась за межами населеного пункту - смт. Печеніги, Харківської області, належала до земель лісогосподарського призначення, перебувала у постійному користуванні лісгоспу, а тому є такою, що була передана у власність відповідачки з порушенням статей 38, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, статей 31, 57 Лісового кодексу України (в редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та всупереч постанові Кабінету Міністрів України «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» № 610-р від 10 квітня 2008 року. Позивач посилався на лісовпорядкувальну документацію та інформацію, надану відділом Держземагенства у Печенізькому районі Харківської області, вказуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами смт. Печеніги, Харківської області, а тому питання щодо її передачі у власність фізичній особі мав право вирішувати орган виконавчої влади - Печенізька районна державна адміністрація Харківської області, а не орган місцевого самоврядування - Печенізька селищна рада Харківської області.

Крім того, вказував позивач, в порушення вимог частини 1 статті 123 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки було прийнято на підставі технічної документації, у той час, як для передачі цієї ділянки необхідно було виконати проект землеустрою щодо її відведення, адже її межі не було визначено в натурі.

Також прокурор просив поновити строк для звернення до суду з цим позовом, посилаючись на те, що раніше про вказані порушення він не знав.

Представник ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство» позов підтримав, надавши аналогічні пояснення.

Харківське обласне управління лісового та мисливського господарство, будучи належним чином повідомлене про розгляд справи, явку свого представника в судові засідання не забезпечило, причину не повідомило.

Печеніжська селищна рада просила розглядати без участі її представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 позов не визнав, посилаючись на те, що стороною позивача не надано рішення уповноваженого органу про надання спірних земельних ділянок у постійне користування ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», а тому матеріали лісовпорядкування не можуть бути підставою для користування ними. Посилався на невідповідність матеріалів лісовпорядкування вимогам законодавства України, так як вони не були погоджені з Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області. Вказував на те, що надані позивачем документи містять лише інформацію лише про площу земельної ділянки, переданої ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», однак в них відсутні дані межі цієї ділянки та режим користування нею. Крім того, представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин наслідки пропущення строку позовної давності.

Рішенням Печеніжського районного суду Харківської області від 03.08.2015 року у задоволенні позову Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, стверджує, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Обґрунтовуючи скаргу, прокурор посилався на те, що інформація, яка надана ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство», свідчить про те, що Печеніжська сільська рада, приймаючи 09.08.2007 року рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації, а також рішення від 30.01.2009 року про передачу ОСОБА_4 спірних земельних ділянок, діяла поза межами передбачених законом повноважень? розпорядилась землею, яка знаходилась поза межами населеного пункту і відносилась до земель лісогосподарського призначення.

Одночасно просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20.08.2015 року була задоволена заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка має кадастровий номер :10:004:0080 та на земельну ділянку площею 0,2000 га, яка має кадастровий номер: :10:004:0081, що належать ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи.

Представник ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство» та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарство апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити з тих же підстав.

Представники Печеніжської сільської ради і відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали і просили відхилити, як безпідставну, вважаючи рішення суду ухваленим у відповідності із законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 9 серпня 2007 року рішенням Печенізької селищної ради Харківської області XX сесії V скликання відповідачці ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови під будівництво та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,15 га, та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,20 га за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, тупик Кам'яний, будинок 2 (далі за текстом, спірні земельні ділянки).

З0 січня 2009 року рішенням Печенізької селищної ради Харківської області ХХХХ сесії V скликання було затверджено матеріали технічної документації з встановлення меж спірних земельних ділянок для передачі у власність ОСОБА_3 (а.с. 17-38) та передано ці земельні ділянки їй у власність.

На підставі вищенаведених рішень 2 червня 2010 року відповідачці ОСОБА_3 було видано державні акти серії ЯИ № 897440 та ЯИ № 897441 на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :10:004:0080 та :10:004:0081 (а.с. 74-75).

За відомостями, наведеними в листі ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» № 01-11/463 від 02.12.2014року та наданих ним витягів лісовпорядкувальної документації 1970, 1990, 2006, 2010р.р, спірні земельні ділянки знаходяться в постійному користуванні цього підприємства (а.с.39, 40, 120,121, 142,143).

Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області в своєму листі № 01-14-24 від 3 березня 2015 року повідомило, що матеріали лісовпорядкування ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» всупереч вимогам частини 4 статті 48 Лісового кодексу України з цим управлінням не погоджувались (а.с. 94).

Виходячи з інформації, наданої Відділом Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області у листі № 10-20.27-04-2514/2-14 від 01 грудня 2014 року, спірні земельні ділянки завжди були розташовані за межами населеного пункту. Відповідно до індексно-кадастрової карти «План землекористування радгоспу «Печенізький» смт. Печеніги, Чугуївського району, Харківської області УРСР «Проект лісомеліоративних заходів» ці ділянки розташовані на землях ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство». Згідно з наказом Харківського обласного управління лісового господарства і лісозаготівель № 48 від 4 березня 1971 року та на підставі наказів Вовчанського та Чугуєво-Бабчанського лісгоспів відповідно № 33 від 22 березня 1671 року та № 48 від 26 березня 1971 року Чугуєво-Бабчанському лісгоспу було передано Печенізьке лісництво загальною площею 8,75 тис. га, а за відомостями, наведеними у акті від 30.11.2006 року, площа лісів по земельному балансу Печенізького лісництва складає 7661 га.

Печенізькою селищною радою Харківської області було надано копію Генерального плану від 1988 року смт. Печеніги, Харківської області, з якого вбачається, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах смт. Печеніги, але в подальшому було надано копію Генерального плану смт. Печеніги, затвердженого рішенням XIII сесії XXIII скликання Харківської обласної ради від 18 серпня 2000 року «Про встановлення меж селища міського типу Печеніги». Відомості щодо рішення Харківської обласної ради від 18 серпня 2000 року, яким було встановлено межі смт. Печеніги та затверджено його загальну площу у розмірі 785,35 га також були надані Державним архівом Харківської області в листі № 01-29/р-1324 від 4 квітня 2015 року. В листі Головного управління Держземагентства у Харківській області № 9-20-9-11633/0/9-15 від 15 травня 2015 року повідомлено, що спірні земельні ділянки згідно проекту формування території Печенізької селищної ради та індексно-кадастрової карти знаходяться за межами населеного пункту та віднесені до земель державної власності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які учасники зі сторона позивача посилаються як на підставу позовних вимог і обґрунтовував свої висновки посиланням на те, що процедура безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян на момент звернення ОСОБА_3 з відповідною заявою, тобто станом на 19 липня 2007 року, була визначена статтею 116, частинами 6-11 статті 118, статтями 121, 125, 126 Земельного кодексу України (далі за текстом, здійснюються посилання на редакцію нормативно-правових документів, яка була чинною у період з 20 червня 2007 року по ЗО січня 2009 року, тобто з дня звернення ОСОБА_3 з заявою про безоплатне надання їй у власність земельної ділянки до дня прийняття Печенізькою селищною радою Печенізького району Харківської області рішення про передачу їй у власність спірних земельних ділянок).

Відповідно до положень частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадилась, зокрема, у разі одержання земельної ділянки із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, при цьому згідно з частиною 6 статті 118 цього ж Кодексу громадянин, зацікавлений в одержанні земельної ділянки, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення селянського господарства, мав подати заяву до відповідної селищної ради за місцезнаходженням ділянки.

До повноважень селищної ради у галузі земельних відносин згідно пунктів «а», «б» частини 1 статті 12, частини 3 статті 116, частини 6 статті 118 Земельного кодексу України було віднесено розпорядження землями територіальної громади та передачу у власність громадян земель комунальної власності.

Землі державної та комунальної власності були розмежовані лише 1 січня 2013 року, коли набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної власності та комунальної власності» № 5245-VI від 6 вересня 2012 року.

До 1 січня 2013 року розмежування земель та відповідно компетенції щодо розпорядження ними відбувалось на підставі Розділу X Земельного кодексу України та Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» № 1457-IV від 5 лютого 2004 року.

Відповідно до пункту «а» частини 2 статті 83, пункту 12 Розділу X Земельного кодексу України у комунальній власності перебували усі землі в межах населених пунктів, а розпорядження цими землями здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради.

На виконання частини 3 статті 64 Земельного кодексу України № 561-XII від 18 грудня 1990 року (в редакції від 12 липня 2000 року), якою було передбачено встановлення та зміну меж селищ обласними радами народних депутатів, межі смт. Печеніги, Харківської області були встановлені рішенням XIII сесії XXIII скликання Харківської обласної ради від 18 серпня 2000 року «Про встановлення меж селища міського типу Печеніги» (а.с. 151). Як убачається з Генерального плану смт. Печеніги, Харківської області, затвердженого цим рішенням спірні ділянки перебувають у межах смт. Печеніги (а.с. 165).

З 1 січня 2002 року згідно з частиною 2 статті 173, статтею 176 Земельного кодексу України було встановлено нові вимоги до визначення меж населених пунктів та зазначено, що вони встановлюються за проектом землеустрою, розробленим відповідно до техніко-економічного обґрунтування його розвитку і генерального плану населеного пункту, та посвідчуються державним актом.

Оскільки, як зазначила Харківська обласна державна адміністрація у листі № 03-64/620 від 15 квітня 2015 року (а.с. 106) межі смт. Печеніги, Харківської області станом на ЗО січня 2009 року державним актом не встановлені, то згідно з пунктом 1 Розділу III «Перехідних положень» Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» № 1457-IV від 5 лютого 2004 року ці землі розмежовувались органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до меж, прийнятих для обліку земель у складі державного земельного кадастру.

Як убачається з технічного завдання № 94 від 27 лютого 2008 року, наданого Відділом земельних ресурсів Печенізького району та долученого до технічної документації із землеустрою щодо спірних земельних ділянок (а.с. 22), спірні земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами значились розташованими в межах смт. Печеніги, Харківської області. Технічна документація з землеустрою спірних ділянок була погоджена Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Печенізької районної державної адміністрації Харківської області (а.с. 33) та Відділом земельних ресурсів у Печенізькому районі Харківської області. Згідно листа Головне управління Держземагентства у Харківській області № 9-20-14-8264/0/9-15 від 8 квітня 2015 року, цей орган був обізнаний щодо наявності рішення XIII сесії XXIII скликання Харківської обласної ради від 18 серпня 2000 року «Про встановлення меж селища міського типу Печеніги, Печенізького району, Харківської області».

Аналізуючи наведені факти, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що надані сторонами докази не спростовують доводи представника відповідача про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача про незаконність надання Печенізькою селищною радою земельних ділянок ОСОБА_6, що надані суду докази вказують про те, що на момент виникнення спірних правовідносин земельні ділянки знаходились в межах смт. Печеніги Харківської області, відповідно до меж, прийнятих для обліку земель у складі державного земельного кадастру. Це свідчить про те, що Печеніжська селищна рада, відповідно до пункту 1 Розділу III «Перехідних положень» Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» № 1457-IV від 5 лютого 2004 року, відповідно до наділених законом повноважень розпорядилась спірними земельними ділянками як комунальними землями.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про прийняття Печенізькою селищною радою Харківської області оскаржуваних прокурором рішень без перевищення повноважень, оскільки на момент їх прийняття межі та площа смт. Печеніги були визначені рішенням компетентного органу - Харківською обласною радою, та встановлені в натурі з виготовленням необхідної землевпорядної документації. Таким чином, Печенізька селищна рада, надаючи з земель комунальної власності у приватну власність ОСОБА_3 спірні земельні ділянки, діяла відповідно до вимог статті 122, пункту 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, статті 21 Закону України «Про основи містобудування» № 2780-ХІІ від 16 листопада 1992 року, частини другої статті 12 Закону України «Про планування і забудову територій».

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим рішенням, оскільки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення суду ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За клопотанням обох сторін судом апеляційної інстанції в межах вимог ст.ст. 10, 303 ЦПК України додатково досліджені надані представниками ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство» та Печеніжської сільської ради карти с.м.т.Печеніги та прилеглої місцевості, де, на їх думку, розташована спірна земельна ділянки, однак аналіз зазначених доказів та пояснень представників сторін не свідчить про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу прокурора і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених ст.154 ЦПК України підстав для задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про скасування вжитих ухвалою апеляційного суду від 20.08.2015 року заходів забезпечення позову у виді арешту спірних земельних ділянок.

Керуючись ст. ст. 154, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області Кващука Олега Івановича відхилити.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту земельної ділянки площею 0,1500 га, яка має кадастровий номер: :10:004:0080 та земельної ділянки площею 0,2000 га, яка має кадастровий номер: :10:004:0081, що належать ОСОБА_3, вжиті ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2015 року

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2