Провадження № 2/331/815/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Рухловій М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який нею неодноразово уточнювався. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» - відповідачем по справі 16.03.2012 року було укладено кредитний договір № 50003385 із Загальними умовами кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 року. Зазначений договір з Умовами, підписані сторонами із визначенням їх змісту на основі стандартної форми, запропонованої ТОВ «Порше Мобіліті» для будь-яких клієнтів-фізичних осіб, з чисельними, як вважає позивачка, порушеннями прав позичальника.

Так, за умовами договору № 50003385 відповідач зобов'язався надати кредит в сумі 127 898,44 гри. на умовах 9.90% річних строком на 60 місяців, на споживчі цілі: для придбання легкового автомобіля марки VW, модель Polo, усі платежі повинні сплачуватись у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара CШA, встановленим "КІБ " ПАТ "Креді Агріколь Банк". Згідно пунктів 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 2.4 Загальних умов кредитування застосовується еквівалент іноземної валюти у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку.

На думку позивача, даний договір фактично вбачає валютні операції, для яких є свій порядок регулювання - зокрема, наявність ліцензії на валютні операції, обов'язок ТОВ «Порше Мобіліті» попередити позичальника про валютні ризики.

Крім іншого.пПозивача фактично зобов'язано сплачувати фіксовану суму доларів США (згідно графіку), а не фіксовану суму гривень за гривневим кредитом, яка теж зазначена у графіку погашення заборгованості. Крім іншого з графіку погашення заборгованості не вбачається та відсутній залишок заборгованості в валюті кредиту (гривні), а навпаки зазначено його тільки в доларах США. Тобто, відповідачем порушено ч.1 сі. 11 Закону України "Про захист прав споживачів, яка, зокрема, передбачає. що надання (отримання.) споживчого кредиту в іноземній валюті на території України забороняється.

Такі дії відповідача незаконні, оскільки умови кредитного договору, що визначають сплату кредиту з визначенням платежів на основі зміни курсу долара США. суперечать положенням ст. 11 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», які забороняють надання споживчих кредитів в іноземній валюті, а визначення щомісячного платежу за кредитом з урахуванням курсу іноземної валюти є фактично прихованим валютним кредитом, що необґрунтовано збільшує фінансове навантаження на позивача.

Вищезгадане суперечить чинному законодавству, а саме порушує ст.ст.203. 215, 216, .218 ЦК України, п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 11. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 2.4 Загальних умов кредитування кредитного договору № 50003385 мають бути визнані недійсними в судовому порядку..

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд визнані недійсними пункти 1.3. 1.3.1, 1.3.2 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 року; визнати недійсним пункт 2.4 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 року, в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою. відповідно до графіка повернення кредиту .

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В судовому засіданні посилався на те, що сторони в договорі погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Відповідно до умов Кредитного договору , коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється як інтересах позивача, так інтересах відповідача. Кредитний договір був укладений на підставі вільного волевиявлення позивачки, яка сама була ініціатором отримання кредиту від відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 ТОВ «Порше Мобіліті» - 16.03.2012 року було укладено кредитний договір № 50003385 із Загальними умовами кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 .

За умовами договору № 50003385 ТОВ «Порше мобіліті» зобов'язалось надати ОСОБА_1 кредит в сумі 127 898,44 гри. на умовах 9.90% річних строком на 60 місяців, на споживчі цілі: для придбання легкового автомобіля марки VW, модель Polo.

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі визначеній в Договорі, в українських гривнях.

Згідно п. 1.3. Загальних умов кредитування сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту позивачем відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у договорі.

У відповідності до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначено у кредитному договорі.

Відповідно до умов кредитного договору, «усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування»,

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 127 898,44 грн., що не заперечувалось представником позивача.

В період з 20.03.2012 р. по 17.02.2015 р. позивач щомісячно сплачувала ТОВ «Порше мобіліті» обумовлені кредитним договором кошти за придбаний автомобіль, що підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта. Так, за вказаний період ОСОБА_1 сплачено 144078, 85 грн., непогашена сума заборгованості становить 55849,68 грн.

У відповідності до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України термін «валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції»: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та , переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Окрім того, у Положенні про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою Постановою НБУ від 10.08.2005 р. № 281 визначено, що валютна операція - це операції, і з переміщенням або переходом права власності на валютні цінності.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те , що Кредитний договір № 50003385 від 16.03.2012 р. не підпадає під жоден із різновидів валютних операції. Таким чином, твердження позивача про те, що ТОВ «Порше мобіліті» в спірних правовідносинах здійснює валютні операції, не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

З вищенаведеного, слід, що відповідач, набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним м 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно статуту юридичної особи, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366,

Оскільки, як встановлено судом, при укладенні та виконанні спірного договору Відповідач не здійснював діяльності пов'язаної із валютними операціями, у зв'язку із чим відповідач не потребує генеральної індивідуальної ліцензії НБУ.

Також, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З наведеного слід, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 215 ЦК України,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст.59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання недійсним умов кредитного договору щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у зв'язку з необґрунтованістю в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання недійсними окремих пунктів Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М.В. Антоненко