справа № 278/1971/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2, ОСОБА_4 про розірвання договору, зняття заборони на відчуження, стягнення штрафу та виселення, треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог орган опіки та піклування Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області, служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, --

В С Т А Н О В И В :

Направленим та уточненим, в ході розгляду справи, позовом, в тому числі, що був обєднаний разом з іншою судовою справою, були заявлені вимоги (а.с.35) до відповідача ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач 1) про розірвання попереднього договору, стягнення неустойки та виселення з житлового будинку відповідача 1 разом з дітьми. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. В обґрунтування заявленого було повідомлено наступне. Між позивачем та відповідачем 1 було укладено попередній договір за яким після виконання його умов мав бути укладений договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою Житомирська область Житомирський район с. Сонячне вулиця Хмільова, 19 (далі за текстом скорочено об'єкти нерухомості або будинок позивача). Відповідач 1, після підписання попереднього договору істотно порушила його умови в частині не надання коштів визначених графіком. Позивач всіляко йшов на поступки, кожен раз відкладаючи вирішення справи в судовому порядку, однак відповідач 1 на це не реагувала та продовжувала ігнорувати його умови. За таких обставин, позивач будучи власником будинку не отримує як коштів визначених зобовязанням так і не може потрапити на земельну ділянку адже відповідач із дітьми заселилась в домоволодіння та не допускає його. Крім цього, відповідач 1 використовує об'єкти нерухомості, в тому числі лазню, яка знаходиться на території домоволодіння, отримуючи від цього дохід. Саме за таких обставин і просили суд повністю задовольнити вимоги направленого позову.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов не визнав, всіляко намагався відтягувати розгляд і вирішення справи будь-якими засобами, в тому числі зловживаючи процесуальними правами. Такі дії були присічені головуючим і справа була завершена постановленням даного судового рішення, хоча суд сприяв сторонам в реалізації їх процесуальних прав, переслідуючи мету всебічного і повного з'ясування усіх обставин справи.

В обґрунтування обраної позиції представник відповідача 1 зазначив, що договір вважає недійсним, який не створює будь-яких юридичних наслідків.

Представник відповідача ОСОБА_4, яка є дитиною відповідача 1, в судовому засіданні також вимог не визнав та просив суд їх відхилити, зокрема з підстав пропущення строку позовної давності.

Представник служби у справах дітей заперечувала щодо виселення дітей з будинку і в цій частині просила суд ухвалити відповідне судове рішення.

Інші учасники розгляду були належним чином та завчасно повідомленими про дату час та місце слухання справи але не з'явились і судом було вирішено проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухав пояснення учасників розгляду, показання свідка допитаного за клопотанням представника відповідача 1 і дослідив матеріали, надані ними в порядку та в строки визначені процесуальним законом, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Позивач є власником згадуваних обєктів нерухомості (а.с.7) і звертався до відповідача 1 із заявою про відновлення прав порушених невиконанням укладеного правочину (а.с.8). Відповідач 1 є матір'ю дітей та, одночасно, інших співвідповідачів у даній справі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28). Всі відповідачі проживають разом в будинку позивача з 1 лютого 2009 року. Відповідно до умов попереднього договору укладеного 26 листопада 2009 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем 1, як покупцем, остання зобовязувалась передати позивачеві грошові кошти в гривні, що еквівалентно 180 тисячам доларів США і після виконання таких умов сторони такого правочину мали укласти договір купівлі продажу згадуваних обєктів нерухомості. Надання останньої частини грошових коштів мала відбутися 31 грудня 2020 року, а перша частина грошових коштів в розмірі еквівалентному 48 тисячам доларів США до кінця листопада 2009 року. Правочином обумовлено, зокрема його пунктом 5.1., що у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань покупець сплачує штраф у розмірі 100% несплаченої (несвоєчасно сплаченої) суми та пеню в розмірі 0,5% несплаченої (несвоєчасно сплаченої) суми. За поясненнями представників позивача відповідач припинила виконання зобов'язань після сплати чергового платежу 31 травня 2010 року.

За розрахунком наданим позивачем сума пені та штрафу, що підлягає до сплати становить 6 139 757, 35 гривень.

Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, дала наступні показання. Знає відповідача 1 і знає, що будинок позивача був у ганебному стані на час заселення відповідачами. В зв'язку з чим відповідач 1 несла додаткові витрати на ремонтні роботи в ньому. Знає позивача з негативної сторони. Нотаріус, який посвідчував правочин між сторонами, родич дружини позивача і має погану репутацію. Чоловік відповідача 1 помер при загадкових обставинах.

Суд наголошує на тому, що інших доказів, поданих в порядку та в строки визначені процесуальним законом, не надавалось і предметом дослідження не були. Представник відповідача 1 при дачі пояснень по суті позову посилався на певні докази, однак не клопотав перед судом про визнання поважними причин пропуску подачі таких доказів і в силу положень ч. 2 ст. 131 ЦПК України такі докази судом не приймались, хоча наслідки не подання доказів судом розяснювались всім учасникам розгляду в тому числі і представнику відповідача 1. Суд звертає особливу увагу на такі дії представника відповідача 1 в розрізі здійснених інших зловживань процесуальними правами.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права ЦК України. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України (ч. 1 ст. 526).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391).

Проаналізував встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Суд вважає, що в судовому засіданні було об'єктивно встановлено порушення відповідачем 1 умов укладеного і чинного, на час розгляду даної справи, зобовязання. Враховуючи зазначені норми матеріального права та обраний позивачем спосіб судового захисту шляхом розірвання укладеного правочину, вони можуть бути задоволені судом, як такі, що регламентовані законом. Одночасно, враховуючи, що оскільки правочином було обумовлено наслідки невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням строків у вигляді сплати штрафу та пені, суд задовольняє і такі вимоги, частково стягуючи з відповідача 1 суму штрафів у розмірі 100% несплаченої та обумовленої суми. Одночасно, суд вважає неможливим стягнення з відповідача 0,5% пені за невиконання умов зобовязання враховуючи правову позицію Верховного Суду України висловлену у справі № 6-2003цс15. Так, згадуваним судом було зазначено про неможливість подвійної відповідальності за вчинення одного діяння. Суд вважає, в даному випадку, є необхідним застосування такого висновку до даних правовідносин адже вони аналогічні і саме тому вирішено позов задовольнити частково. Крім цього, суд не погоджується із розрахунком кількості штрафних санкцій, які підлягають до задоволення. Так, позивачем було пораховано обсяг штрафних санкцій в розмірі 2 510 820 гривень. За основу було взято наявність заборгованості в розмірі 100 тисяч доларів США станом на вересень 2014 року. В подальшому, дана сума була переведена за офіційним курсом НБ України на такий місяць і додані складові за наступні місяці включно по серпень 2015 року. З таким розрахунком суд не погоджується, адже штраф мав нараховуватись за відповідні місяці невиконання зобовязання. Звідси та на переконання суду, нарахування обсягу штрафних санкцій мало відбуватись по курсу НБ України на відповідні дати. Враховуючи дійсні курси НБ України на день невиконання обумовленого, суд вважає, штрафні санкції мають бути застосовані в розмірі 1 032 282 гривень. Так, за матеріалами дослідженими судом відповідачем 1 не було сплачено 48 тисяч доларів США станом на 30 листопада 2009 року та по 1 тисячі доларів США в період часу з 30 червня 2009 року по 31 серпня 2015 року включно. Санкції за першу частину штрафу складають 383 040 гривень, а за другу 549 242 гривень, а всього на загальну суму 1 032 282 гривень.

Стосовно виселення відповідачів з будинку позивача суд вирішує задовольнити і дані вимоги з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено і не спростовувалось сторонами факт належності обєктів нерухомості позивачеві. Під час розгляду даної справи було підтверджено порушення відповідачем 1 умов зобовязання. Судом наголошується, що єдиною правовою підставою доступу відповідача 1 до обєктів нерухомості позивача було наявність попереднього договору. Даний договір розривається судом через невиконання своїх зобов'язань покупцем відповідачем 1. Крім цього, укладеним попереднім договором взагалі не було передбачено можливості заселення в будинок як відповідачеві 1 так і членам її сім'ї.

За таких обставин та приймаючи до уваги положення ст. 391 ЦК України суд вважає, що права позивача були порушені протиправними діями та бездіяльністю відповідача 1 і можуть бути захищені судом усуненням перешкод в користуванні таким майном шляхом виселення.

Стосовно вимоги про зняття заборони на відчуження обєктів нерухомості належного позивачеві, суд вирішує відмовити, адже суду не було надано доказів, які б підтверджували наявність спору щодо даних обставин. Так, розірванням попереднього договору, яким було накладено обтяження на дані об'єкти нерухомості, скасовуються і всі повязані із ним дії, в тому числі обтяження. Вирішення даного питання в теперішній час, суд вважає, буде передчасним і таким, що не може бути задоволено судом.

Представником відповідача ОСОБА_4 було оголошено усну заяву про необхідність застосування строку позовної давності. Враховуючи, що до відповідача ОСОБА_4 було заявлено вимогу про виселення, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, адже порушення прав триваюче. Суд наголошує на тому, що така заява не лунала від представника відповідача 1 до якої заявлено вимоги про стягнення пені і про розірвання договору і суд обмежений правами застосовувати строк позовної давності з власної ініціативи. Саме тому заява про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про часткове задоволення позову, суд стягнує з відповідача 1 судові витрати за розгляд даної справи. Так, позивач при зверненні до суду сплатив судового збору в загальному розмірі 3 899 гривень. Судом задовольняються вимоги про розірвання договору, частково щодо стягнення штрафних санкцій та повністю про виселення. Процесуальним законом, а саме ч. 1 ст. 88 ЦПК України, визначено, що судові витрати присуджуються стороні на користь якої задоволено або частково задоволені вимоги з іншої сторони. Враховуючи обсяг задоволених вимог та суму штрафних санкцій, які підлягають до стягнення, суд стягує з відповідача 1 на користь позивача судових витрат в розмірі 3 654 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 391, ст. ст. 509, 526, 530, 610 - 612 ЦК України, ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд, --

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати попередній договір від 26 листопада 2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі під № 12849 і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 штраф за невиконання умов договору.

Виселити з житлового будинку № 19 по вулиці Хмільовій в с. Сонячне Житомирського району Житомирської області : ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян