22-ц/775/1140/2015(м)
Головуючий у І-й інстанції Скудін В.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 Категорія 49
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.,

за участю секретаря - Собецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

18 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17.08.1984 року у Донецькому палаці урочистих подій, актовий запис №794.

Посилалась на те, що фактично в шлюбі з відповідачем вони прожили близько 30 років. Від шлюбу у них народилося троє дітей, двоє з яких вже повнолітні і ведуть самостійний спосіб життя, а також малолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В процесі спільного проживання зясувалося, що вони є абсолютно різними людьми. Різні характери, погляди на життя, відсутні спільні інтереси. Чоловік до неї і до дітей протягом цього часу ставився байдуже, зовсім не цікавиться її життям, життям і здоров'ям їх малолітньої дитини, не приймає участі у його утриманні та вихованні. На даний момент проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 17.08.1984 року у м. Донецьку у палаці святкових подій, актовий запис № 794, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розірвано.

Позивачці залишено прізвище Чекаленко.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення змінити та надати йому шестимісячний строк на примирення. Вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги його доводи щодо можливості відновлення шлюбних відносин в інтересах малолітньої дитини, не вжив заходів до примирення, на чому він наполягав. Без уваги суд залишив, що вони з позивачкою тривалий час перебували у шлюбі, їх сімя була зразковою у селі, що могли б підтвердити дорослі діти, про допит яких заявляв клопотання його представник, яке суд не вирішив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, які доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити, рішення суду змінити та надати сторонам шестимісячний строк на примирення, заперечення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з положеннями ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в пунктах 10,11 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін.

Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст.215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сімї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. В резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 17.08.1984 року, зареєстрованому у м. Донецьку у палаці святкових подій, актовий запис № 794. Від шлюбу подружжя має трьох дітей, двоє повнолітніх, молодший син ОСОБА_7 народився 10.01.2011 року та проживає з позивачкою. Дані обставини відповідач не оспорює.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб, суд першої інстанції виходив з того, що шлюбні відносини між подружжям припинені, відсутня морально-правова основа шлюбу, сторони проживають окремо, позивачка не бажає відновлення шлюбних відносин з відповідачем, фактично знаходиться у шлюбних відносинах з іншим чоловіком. За таких обставин, з урахуванням того, що позивачка не бажає примирення з відповідачем, суд дійшов до висновку, що надання строку для примирення буде формальним та суперечити моральним засадам суспільства, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції позивачка наполягала на задоволенні позову, посилаючись на те, що з відповідачем припинила шлюбні відносини із-за відсутності порозуміння, різних поглядів на сімейне життя, що зі сторони відповідача відсутні увага та повага до неї як до жінки, що вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, позивачка не бажає відновлення шлюбних відносин з відповідачем, створила нову сімю з іншим чоловіком. Дані пояснення в апеляційному суді позивачка підтвердила, зазначила, що з відповідачем не проживає з липня 2015 року, фактично створила нову сімю з іншим чоловіком, з яким проживає разом та спільно виховує малолітнього сина, з ним мають намір зареєструвати шлюбу, що зробити не можуть через наявність нерозірваного шлюбу з відповідачем. Тому вважає неможливим відновлення шлюбних відносин з відповідачем, з яким у неї склались недоброзичливі відносини.

Заперечуючи проти позову та підтримуючи доводи апеляційної скарги відповідач не оспорював, що з дружиною шлюбні відносини розладились приблизно 9 місяців тому, що вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства з липня 2015 року, що позивачка проживає з іншим чоловіком. Але наполягав на можливості примирення. Також в апеляційному суді відповідач не заперечував, що позивачка фактично проживає з іншим чоловіком, що примирення між ним та позивачкою не досягнуто і вона категорично відмовляється повернутися до нього та відновити шлюбні відносини.

Зі справи також вбачається, що з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 звернулася до суду 18.08.2015 року. Справа перебувала в провадженні суду першої інстанції два місяці, апеляційним судом у справі також оголошувалась перерва. Однак, на час вирішення справи апеляційним судом між сторонами примирення не досягнуто, ні одна із сторін не прийняла жодних заходів для відновлення шлюбних відносин, що в апеляційному суді сторони не оспорювали.

Крім того, з пояснень сторін та наданих представником відповідача апеляційному суду судових рішень вбачається, що за період після постановлення оскаржуваного рішення про розірвання шлюбу на момент вирішення справи апеляційним судом між сторонами вирішено спір про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини, а також спір щодо визначення батькові дитини порядку і часу спілкування з сином.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинились, вони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам позивачки, яка фактично створила нову сімю з іншим чоловіком.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для надання сторонам строку для примирення, оскільки з пояснень сторін в апеляційному суді вбачається, що між сторонами склались недоброзичливі відносини, позивачка створила нову сімю, категорично заперечує проти відновлення шлюбних відносин з відповідачем. Тому з урахуванням основних засад добровільності шлюбу (ст.24 СК України) примушування позивачки до відновлення шлюбних відносин з відповідачем є недопустимим.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції не вирішив клопотання про допит свідками їх повнолітніх синів щодо обставин взаємовідносин в сімї на протязі 30 років перебування сторін у шлюбі та можливості збереження шлюбу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки право на шлюб є особистим правом подружжя і оцінка дорослими синами поведінки позивачки по припиненню шлюбних відносин з відповідачем, її проживання з іншим чоловіком є субєктивним ставлення повнолітніх дітей до сімейно-шлюбних відносин між сторонами та не має правового значення для правильності вирішення спору. У звязку з цим підстав для допиту свідками дорослих синів сторін не має.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно дав правову оцінку обставинам справи і наданим доказам, правильно у відповідності з вимогами матеріального права дійшов до висновку про задоволення позову. При цьому порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безпідставними для скасування чи зміни рішення суду, не допустив.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_8