Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/6138/15 Головуючий у 1-й інстанції: Жупанова І.Б.
Є.У.№ 336/4587/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Савченко О.В.,

суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 01.01.2008 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставний договір, відповідно до якого Банк надав йому кредит на придбання автомобіля. Того ж дня у відповідності з умовами кредитно-заставного договору між ним та ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ" був укладений договір страхування транспортного засобу, яким застраховано належний йому автомобіль марки «ЗАЗ 110308-44», державний номер НОМЕР_1. 04.02.2015 року автомобіль був викрадений, про що він подав відповідну заяву до органів міліції і повідомив страхового агента працівника банку. Повідомлення було зареєстроване і відправлено до страхової компанії, а йому запропоновано надати копію витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. 09.02.2015 року він повторно звернувся до Банку і надав копію витягу про кримінальне правопорушення, проте страхова компаній листом від 22.04.2015 року відмовила у виплаті страхового відшкодування у звязку із несвоєчасним повідомленням страховика про настання страхового випадку. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченого страхового відшкодування у розмір 72 420,00 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 8518,07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ПрАТ «СК «Інгосстрах» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що страхувальник несвоєчасно повідомив страхову компанію про викрадення автомобіля, що у відповідності до п.5 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. При визначенні розміру страхового відшкодування судом неправильно застосовані положення п.5.11 Умов страхування, якими, зокрема, передбачено, що у разі, якщо страхова сума складає певну частку вартості транспортного засобу, страхове відшкодування визначається пропорційно відношенню страхової суми до дійсної вартості транспортного засобу на день укладення договору страхування. На думку апелянта, при дотриманні страхувальником строків повідомлення про настання страхового випадку, розмір страхового відшкодування мав становити 3 634, 37 грн., а не 8518,07 грн., як визначив суд першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні у звязку із такими обставинами.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановлено, що 01.08.2008 р. ОСОБА_2 уклав з АТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на суму 30 818, 39 грн. для придбання автомобіля ЗАЗ 110557-43 з виплатою 9,6% річних на строк до 31.07.2015 року з передачею автомобіля в заставу Банку. Умовами кредитно-заставного договору передбачалося обовязкове страхування автомобіля на користь Банку (а.с.8-15).

Того ж дня ОСОБА_2 уклав з ЗАТ «СК «Інгосстрах» договір страхування наземного транспорту, страховим агентом і гарантом за яким був АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого обєктом страхування являється автомобіль ЗАЗ 110557-43, 2008 року випуску. Пунктом 6 договору передбачено, що розмір страхової суми становить 30 530 грн. Ліміт відповідальності за ризиком у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом та у разі повного знищення транспортного засобу 30 530 грн. У разі лонгації договору страхування на наступні періоди ліміт відповідальності за вказаним ризиком зменшується за кожен рік лонгації договору на 10% від страхової суми. Безумовна франшиза у випадку пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб 0,5%. Строк дії договору 12 місяців. Договір вважається щорічно продовженим на відповідний строк, за який здійснена сплата страхового платежу. Пунктом 4.2 договору передбачено,що у разі настання страхового випадку страховик зобовязується здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві «ПриватБанку» (а.с.4-6).

ОСОБА_2 добросовісно виконував взяті на себе зобовязання як за кредитно-заставним договором, так і за договором страхування наземного транспорту, що не оспорювало ся відповідачем у суді. Станом на 22.04.2015 року заборгованість за кредитом становила 2 783 грн. (а.с.26).

04.02.2015 року ОСОБА_2 виявив крадіжку застрахованого автомобіля із свого гаражу, про що одразу повідомив органи міліції, про що був внесений відповідний запис до ЄРДР (а.с.17).

Заява про крадіжку автомобіля зафіксована в страховій компанії 09.02.2015 року (а.с.19,90).

У березні 2015 року залишки викраденого автомобіля в розібраному стані були виявлені працівниками міліції. Утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля за висновком експерта становить 6 280, 73 грн. Розмір майнової шкоди 72 400 грн. (а.с.98-124).

Страхова компанія відмовила ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування у звязку з несвоєчасним повідомленням страховика про страховий випадок (а.с.65).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування (подати допомогу, виконати послуг тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 989, ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку і строку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Проаналізувавши зазначені норми можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Це також узгоджується з роз'ясненнями, наведеними у п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем були дотримані вимоги договору в частині повідомлення страховика про настання страхового випадку, сповіщення компетентних органів та вжиття необхідних заходів для розшуку застрахованого автомобіля, а відтак це свідчить про виникнення у відповідача зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування.

Суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про порушення ОСОБА_2 умов договору страхування щодо строків повідомлення страховика про крадіжку автомобіля висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказана обставина не перешкодила страховій компанії у дослідженні обставин настання страхового випадку, не призвела до збільшення його відповідальності, не вплинула на суму страхового відшкодування.

Разом з тим, при визначенні розміру страхового відшкодування суд неправильно застосував положення ст.9 Закону України «Про страхування».

За змістом ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Відповідно до п.6 договору страхування розмір страхової суми на час укладання договору становив 30 530 грн. Ліміт відповідальності за ризиком, вказаним у п.7.1.2 договору (незаконне заволодіння транспортним засобом) та у разі повного знищення транспортного засобу становить 30530 грн. У разі лонгації договору страхування на наступні періоди ліміт відповідальності за ризиком, вказаним у п.7.1.2 договору та у разі повного знищення транспортного засобу, зменшується за кожен рік лонгації договору на 10% від страхової суми.

Дія договору страхування з серпня 2008 року щорічно відповідно до п.9 продовжувалася, і у відповідності до п.6 договору страховий ліміт відповідальності зменшувався за кожен рік лонгації на 10%.

Станом на час настання страхового випадку лютий 2015 року страховий ліміт відповідно до п.6 договору зменшився і становив 16 224,89 грн., що не оспорюється сторонами у справі.

За висновком експертного бюро від 23 квітня 2015 року №16878 розмір майнової шкоди, завданої власнику автомобіля внаслідок його повного знищення, становить 72 420 грн. (а.с.20-23).

Частка страхової суми від розміру майнової шкоди становить 22,4% і визначається за формулою:

72 420 грн. 100%

16 224, 89 грн. х%,

х = 16 224,89 грн. * 100% : 72 420 грн. = 22, 4%.

Таким чином, у відповідності до ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, а саме у розмірі 22,4% від страхової суми, що становить 3 634 грн. і визначається за формулою:

16 224,89 грн. 100%

х грн. 22,4%;

х = 16 224,89 грн. * 22,4% : 100% = 3 634,38 грн.

Сума страхового відшкодування підлягає зменшенню на 18,17 грн. безумовну франшизу, яка становить 0,5% від страхового відшкодування.

За таких обставин оскаржуване рішення відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає зміні зі страхової компанії на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню не 8 518 грн.,як помилково визначив суд першої інстанції, а 3 616, 21 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року по цій справі змінити, стягнути з ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 3 616,21 грн. (три тисячі шістсот шістнадцять грн. 21 коп.).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: