АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Дяденко Н.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив Банк» Шевченка Олександра Володимировича про визнання права на погашення заборгованості за рахунок предмета застави, зобов'язання списати з депозитного рахунку кошти, стягнення коштів, -

Справа №758/653/2015
№ апеляційного провадження:22-ц-796/14319/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка О.В. про визнання права на погашення заборгованості за рахунок предмета застави, зобов'язання списати з депозитного рахунку грошові кошти, стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 червня 2012 року між ним та ПАТ «КБ «Актив Банк» було укладено кредитний договір №0626/01, відповідно до якого банк надав йому кредит в сумі 1293000 гривень.

26 червня 2012 року між ним та ПАТ «КБ «Актив Банк» було укладено договір строкового банківського вкладу № 37-0626/02Ф на суму 1400000 гривень, де вони у договірному порядку встановили дату повернення вищевказаного кредиту та депозиту, а саме 26 червня 2014 року.

Способом забезпечення кредитних зобов'язань стало укладення договору застави майнових прав на депозитний вклад №37-0626/02Ф від 26 червня 2012 року.

Банк, після отримання 26 червня 2014 року вимоги про повернення суми вкладу, з якою він звернувся, суму банківського вкладу не повернув та списання суми боргу не здійснив.

Крім того, у зв'язку із прийняттям рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив Банк» на підставі постанови Правління НБУ від 23 грудня 2014 року № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив Банк», Банк порушує договірні права позивача за вищевказаними кредитним, депозитним договорами та договором застави, ухиляючись від виконання списання боргу за рахунок предмета застави або повернення суми банківського вкладу на його вимогу.

За таких обставин позивач звернувся до суду, і просив суд визнати за ним право на погашення заборгованості за кредитним договором №0626/01 від 26 червня 2012 року за рахунок предмета застави за договором застави №0626/01/8-1 від 26 червня 2012 року, зобов'язати відповідача списати з депозитного рахунку, відкритого в ПАТ «КБ «Актив Банк» за вищевказаним договором банківського вкладу, грошові кошти в рахунок повного погашення заборгованості за користування кредитом, а також стягнути з відповідача на користь позивача кошти, що є предметом договору депозиту, у розмірі 169989 гривень 04 копійки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича про визнання права на погашення заборгованості за рахунок предмета застави, зобов'язання списати з депозитного рахунку грошові кошти, стягнення коштів, відмовити повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що викладені в рішенні суду висновки та обставини не відповідають наявним в матеріалах справи доказам та з'ясованим у судовому засіданні обставинам.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача Дяденко Н.В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «КБ «Актив Банк», проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 червня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «АктивБанк» було укладено договір строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» № 37-0626/02Ф (а.с. 6).

26 червня 2012 року між тими сторонами було також укладено кредитний договір № 0626/01 (а.с. 10-15), способом забезпечення зобов'язання за яким став договір застави грошових коштів №0626/01/8-1 від 26 червня 2012 року у сумі 1400000 гривень, що розміщені на депозитному рахунку позивача, відкритому в ПАТ «КБ «Актив Банк» (а.с. 20-21).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння міна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Цивільним законодавством, зокрема, ст. 546 ЦК України, а також Законом України «Про заставу» визначено, що одним зі способів забезпечення виконання зобов'язання боржника перед кредитором є застава.

Згідно із ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як убачається з положень договору застави, зокрема, п. 2.1.3 - заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку прострочки Заставодавцем або Позичальником повернення коштів; п. 2.1.4 - у випадку невиконання чи неналежного виконання Заставодавцем або Позичальником за Кредитним договором,заставодержатель має право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок Предмета застави в повному обсязі; п. 2.1.7 - у разі настання виконання будь-якого зобов'язання за Кредитним договором та/або у разі невиконання (неналежного виконання) Заставодавцем зобов'язання за Кредитним договором, Банк має право на договірне списання суми боргу з рахунку Заставодавця, в тому числі з депозитного рахунку № 1462, в ПАТ «КБ «Актив Банк», код Банку 300852, а Заставодавець, у свою чергу, уповноважує Банк на таке списання; у Банку виникає право, а не обов'язок у разі неналежного виконання умов кредитного договору на задоволення своїх договірних вимог за рахунок вартості заставного майна, тобто грошових коштів за депозитним договором. Аналогічне право Банку закріплене, також, п. 4.1 Договору застави, а п. 4.2 регламентує порядок здійснення такого списання коштів.

Згідно з п. 2.3.1 цього ж договору, заставодавець зобов'язаний не виконувати дій, що тягнуть припинення заставленого права чи зменшення його вартості, в тому числі утримуватись від звернень до Заставодержателя з вимогою про часткове або повне повернення предмету застави.

Зважаючи на те, що відносно ПАТ «КБ «Актив Банк» на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 вересня 2014 року №545 «Про віднесення ПАТ «КБ « Актив Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 вересня 2014 року №79 про запровадження тимчасової адміністрації, його діяльність регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що прямо випливає з припису ч. 3 ст. 1 цього Закону - відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

За таких обставин доводи позивача, що договірні відносини виникли раніше, аніж Банк став перебувати у процедурі ліквідації, а тому регулюються договорами, а не вищевказаним Законом є такими, що не мають правового підґрунтя.

Імперативна норма п. 8. ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо вказує на те, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

Як убачається з матеріалів справи основне зобов'язання, що виникло у позивача за кредитним договором, наразі не виконане, а тому вищевказана норма поширює свою дію на конкретно ці правовідносини, а позивач вважається таким, що неналежним чином виконує свої договірні зобов'язання.

Згідно з ч. 5 ст. 36 цього ж Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Частина 2 ст. 46 Закону також вказує на наслідки запровадження процедури ліквідації, в тому числі, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін, а ч. 4 цієї ж статті регламентує, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: