Номер провадження: 22-ц/785/9630/15
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину житлового будинку, зміну черговості одержання права на спадкування,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 2-3), який уточнила в ході розгляду справи (а. с. 59-60) та просила: встановити факт того, що вона проживала однією родиною без реєстрації шлюбу більше п'яти років із ОСОБА_5 з 1989 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати її спадкоємицею четвертої черги і встановити її право на спадщину після смерті ОСОБА_5 нарівні зі спадкоємицею першої черги - відповідачкою ОСОБА_4; визнати за нею право власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1; визнати за нею право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будинку на 1/2 частину; стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що з 1989 року проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року в будинку по АДРЕСА_1, який належав померлому по праву власності. За життя ОСОБА_5 вони опікувались один одним, мали загальний бюджет, господарювали, обробляли город, спільно приймали гостей, разом ростили її онуків, жили як чоловік та жінка. Після смерті ОСОБА_5, вона понесла витрати на його поховання. Дочка померлого відповідачка ОСОБА_4 участі у житті батька не приймала, матеріальної допомоги на похорони не надавала. Вона та відповідачка своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини і роз'яснив її право звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім'єю більше 5 років. Позивачка вважає, що як спадкоємиця четвертої черги на підставі ст. 1259 ЦК України має право на спадщину у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 нарівні з спадкоємцем першої черги ОСОБА_4, іншого житла вона не має. На земельну ділянку сільгосппризначення у розмірі 4,66 га, яка також входить до складу спадщини, вона не претендує.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивачки позов підтримала. Представник відповідачки не заперечував того факту, що позивачка на протязі 25 років проживала з ОСОБА_5, а тому є спадкоємцем четвертої черги, але проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 з грудня 1993 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В інший частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року, в якій просить частково змінити рішення суду від 14.09.2015 року, в частині відмови в наданні їй, як спадкоємиці четвертої черги, права на спадщину зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнавши її спадкоємицею четвертої черги, надавши їй таке право, в іншій частині рішення суду залишити в чинності, посилаючись на незаконність рішення суду в оскаржуваній частині.

Відповідачкою рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала апеляційну скаргу, представник відповідачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Позивачка та відповідачка в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтвердили в судовому засіданні також їхні представники, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. При цьому, судова колегія зазначає, що не робить висновків стосовно не оскаржуваної частині рішення суду, щодо: встановлення факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 з грудня 1993 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; відмови в задоволенні позову, в частині визнання за позивачкою права власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, визнання за позивачкою права користування земельною ділянкою, яка прилягає до будинку на 1/2 частину та щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання її спадкоємицею четвертої черги і встановлення її права на спадщину після смерті ОСОБА_5 нарівні зі спадкоємицею першої черги - відповідачкою ОСОБА_4, лише в цій частині рішення оскаржується, що підтвердила в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивачки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 05.03.1985 року по 30.11.1993 року, що підтверджується відповідними штампами в паспорті допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 (колишня дружина спадкодавця).

Від шлюбу у них народилася дочка - відповідачка ОСОБА_4

ОСОБА_5 на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 11.04.1978 року № 488 належав житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 4,66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Понятовської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером НОМЕР_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 30.03.2005 року (а. с. 12,14).

Приблизно з 1989 року ОСОБА_5 припинив подружні стосунки з ОСОБА_6 та став проживати в своєму будинку по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3, яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 24.02.1967 року по 21.03.1990 року (а. с. 4, 15).

Вони проживали саме однією сім'єю без реєстрації шлюбу з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин, тобто проживали в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного.

Спільне проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5 припинилося лише в зв'язку зі смертю останнього.

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_5 біля 25 років в суді підтвердили допитані по справі свідки. Цей факт визнає і відповідачка ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_7

Таким чином, приблизно з 1989 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_5 як чоловік та жінка в будинку по АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу.

Однак, оскільки померлий ОСОБА_5 лише 30 листопада 1993 року розірвав шлюб з колишньою дружиною, тому суд першої інстанції вважав встановленим факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 з грудня 1993 року по день смерті ОСОБА_5, по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто більше 5 років, що надає позивачці право на спадкування за законом в четверту чергу, задовольнивши ці позовні вимоги позивачки. Рішення суду, в цій частині не оскаржується.

Позовна вимога про визнання ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги, суд першої інстанції вважав задоволенню не підлягає, оскільки встановлення за рішенням суду факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем більше 5 років в силу вимог закону (ст. 1264 ЦК України) надає позивачці право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 в четверту чергу, що визнається сторонами і ніким не оспорюється. Нотаріус також відмовив позивачці в оформленні її прав на спадщину за відсутності рішення суду саме про встановлення такого факту (а. с. 5). Отже, за наявності рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем більше 5 років, ухвалення додатково судом рішення про визнання позивача спадкоємцем четвертої черги не потрібно і суперечить ст. 16 ЦК України.

Стосовно вимоги, заявленої на підставі ст. 1259 ЦК України, про зміну черговості одержання права на спадкування, то така вимога суд першої інстанції вважав задоволенню не підлягає.

Оскільки, проаналізувавши матеріали справи та пояснення усіх допитаних в судовому засіданні свідків, а також роз'яснення спеціаліста - лікаря-кардіолога суд першої інстанції дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя не знаходився в безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликаному похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, в сенсі ст. 1259 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був працездатний, не знаходився на групі інвалідності, не перебував на обліку лікарів, його життєдіяльність не була обмежена, він міг сам себе обходити і займався трудовою діяльністю. Той догляд, який здійснювала за ним позивачка (вела домашнє господарство, готувала їжу, прала речі), суд вважав виконанням нею звичайних сімейних обов'язків жінки. Він за віком та станом здоров'я був працездатним та за законом не потребував матеріального утримання від дочки - відповідачки ОСОБА_4

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 1259, 1261, 1264 ЦК України, ст. ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, відмовив в задоволенні позовних вимог позивачки щодо визнання її спадкоємицею четвертої черги і встановлення її права на спадщину після смерті ОСОБА_5 нарівні зі спадкоємицею першої черги - відповідачкою ОСОБА_4 (лише в цій частині рішення суду оскаржується).

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в оскаржуваній частині рішення суду, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог позивачки щодо визнання її спадкоємицею четвертої черги і встановлення її права на спадщину після смерті ОСОБА_5 нарівні зі спадкоємицею першої черги - відповідачкою ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення суду, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Оскільки, оскаржуваним рішенням суду встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки ОСОБА_3 з ОСОБА_5 з грудня 1993 року до дня його смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України , у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що встановлення вказаного факту надає право позивачці на спадкування за законом у четверту чергу після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1264 ЦК України та не потребує додаткового визнання її спадкоємицею четвертої черги.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України, на яку посилалася позивачка обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в частині встановлення її права на спадщину після смерті ОСОБА_5 нарівні зі спадкоємицею першої черги - відповідачкою ОСОБА_4, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя перебував у безпорадному стані та, що позивачка опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала спадкодавцю ОСОБА_5 іншу допомогу в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України, як людині, яка перебувала в безпорадному стані. Такі докази позивачкою не представлені і суду апеляційної інстанції.

Крім того, як вбачається з позовних заяв позивачки (а. с. 2-3, 59-60), остання не вказувала взагалі на безпорадний стан померлого ОСОБА_5

Тому суд першої інстанції, враховуючи докази по справі, правомірно, відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог позивачки, виходив з недоведеності того, що померлий ОСОБА_5 за життя перебував в безпорадному стані та відсутності, у зв'язку з цим, правових підстав для задоволення цих позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, якою позивачка обґрунтовувала зазначені позовні вимоги.

З висновками суду першої інстанції, судова колегія погоджується в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпорадного стану померлого ОСОБА_5 з посиланням на покази свідків, судова колегія не приймає до уваги. Оскільки, ті покази, які в апеляційній скарзі наводить позивачка не підтверджують безпорадний стан померлого ОСОБА_5 за життя та не спростовують висновки суду в оскаржуваній частині рішення, враховуючи також роз'яснення спеціаліста в судовому засіданні в суді першої інстанції з приводу захворювання, яким хворів померлий ОСОБА_5

Будь-які інші докази безпорадного стану померлого ОСОБА_5 за життя до апеляційної скарги позивачкою не додано та в матеріалах справи такі відсутні.

Таким чином, враховуючи вище викладене, надані докази, обставини, якими позивачка обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія, не роблячи висновків стосовно не оскаржуваної частини рішення суду, вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину житлового будинку, зміну черговості одержання права на спадкування - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич