Справа № 346/2030/15-ц
Провадження № 2/346/895/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі : судді Пятковського В.І.,

секретаря Ільницької О. О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ :

представник позивача, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що згідно кредитного договору № 621003351 від 02 червня 2011 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та відповідачем, останньому надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 15 000 грн., з кінцевим строком погашення до 02 червня 2012 року.

23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» відступив на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа Банк», прострочена заборгованість за яким станом на 23 грудня 2013 року становила 29 955,08 грн.

Просить позов задоволити та стягнути з відповідача на користь банку борг за кредитним договором та судові витрати, а розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач та його представник ОСОБА_2, у судовому засіданні з позовом не погодились. ОСОБА_1 подано письмове заперечення, у якому він вказав, що дійсно оформляв даний кредит, але через фінансові труднощі та сімейні обставини, протягом 2011 року не мав змоги його погашати. Однак 13 січня 2012 року, з»ясувавши у телефонному режимі із представниками суму заборгованості 19195.71 грн., ним тут же через відділення «Приватбанку» було здійснено повне погашення кредиту в сумі 19200 грн., що підтверджується квитанцією про сплату.

Вказав, що довідку про відсутність заборгованості не замовляв, поклавшись на добропорядність банку. Також звертає увагу суду на те, що позивачем у витязі з реєстру передачі прав вимоги, який доданий до позовної заяви, сума заборгованості по тілу кредиту становить 16 433, 85 грн., при тому, що згідно кредитного договору кредитний ліміт (тіло кредиту) складає 15 000 грн. Крім того позивач вимагає стягнення пені у сумі 13551 грн., при тому не вказуючи розміру неустойки і порядку її нарахування.

Просять у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши поясненя відповідача та його представника, суд доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 червня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 621003351, згідно якого останньому надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № 1797 у сумі 15 000 грн., з кінцевим строком погашення до 02 червня 2012 року.

13 січня 2012 року відповідач, з ціллю повного погашення зобов»язання попередньо з»ясувавши у контакт-центрі публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» суму платежу - 19 195,74 грн., того ж дня перерахував на картковий рахунок 1797, відкритий в ПАТ «Альфа Банк» - 19200 грн., на що вказує квитанція відділення Приватбанку № 852.176.1.

23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» відступив на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та відповідачем,

В процесі розгляду справи, відповідач 18 червня 2015 року звернувся із заявою-зверненням до голови правління публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», з метою витребування доказів про погашення заборгованості і 14 липня 2015 року отримав лист, де зазанчалося, що, станом на 13 січня 2012 року, загальна заборгованість за кредитним договором № 621003351 від 02 червня 2011 рокустановила 19 195,71 грн., однак кошти на погашення останньої надійшли на рахунок банку 17 січня 2012 року.

Також суд задоволиши клопотання відповідача, 18 червня 2015 року виносив ухвалу якою просив ПАТ «Альфа Банк», подати розрахунок заборгованості відповідача за кредитом. Отримавши такий, суд з ціллю дальшого, повного з»ясування обставин справи, 08 вересня 2015 року, задоволив клопотання представника відповідача і витребував від ПАТ «Альфа Банк», виписку з операцій по зарахуванню та списанню коштів в національній валюті, проведених у період з 13 по 17 січня 2015 року по відкритому на ім»я відповідача особовому рахунку № 1797, оскільки платіж був здійснений до моменту відступлення позивачу права вимоги по кредиту і він дану інформацію превірити не міг, однак вказана ухвала навіть після неодноразових нагадувань так і залишилась невиконаною.

Із доданої відповідачем копії платіжного доручення № @2PL860713 від 13 січня 2012 року вбачається, що цього дня кошти відповідача в сумі 19200 грн. були зараховані одержувачу ПАТ ОСОБА_3 код 23494714 через банк одержувача ПАТ «АЛЬФА-БАНК» У ОСОБА_4 в м. Київ, код банку 300346 на рахунок 1797, як призначення платежу ОПЛАТА ЗГ ДОГ №4706, плат-к ОСОБА_1.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дата валютування це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, з наведених обставин вбачається, що відповідач виконав своє грошове зобовязання перед первісним кредитором належним чином згідно умов договору ще 13 січня 2012 року.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. В процесі судового розгляду позивач свого представника в судові засідання жодного разу не направив, ніяких дій по встановленню дійсних обставин справи не вчиняв.

Згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобовязанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора.

Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи досліджене суд рахує, що відповідач належно виконав свої зобов»язання перед банком, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та ст.ст. 512, 514, 518, 525, 526, 599 ЦК України, ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», керуючись ст.ст. 212, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна у задоволенні позововних вимог про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за договором кредиту.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П'ятковський В. І.