Справа № 447/491/15 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновський Ю.Г.
Провадження № 22-ц/783/5065/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Мельничук О.Я., при секретарі: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 8 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та грошової компенсації частки у спільному майні подружжя,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на

утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з 07.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 78 970 грн. грошової компенсації частки у спільному майні подружжя. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 судовий збір.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з нього аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі ? частки заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а у решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення є незаконним, ухвалене з неповним з»ясуванням обставин справи, їх недоведеністю, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального та матеріального права. Обгрунтовує тим, що суд при постановленні рішення проігнорував ту обставину, що він працює та не звернув уваги на довідку про його дохід , не врахував його матеріальне становище. Проживає разом з батьками пенсіонерами та братом інвалідом другої групи з дитинства, оплачує компослуги. Суд не врахував, що батьки мають рівні обов»язки з утримання дитини, позивач повинна також матеріально забезпечувати доньку. Позивач заявляючи вимоги щодо поділу спільного майна подружжя не врахувала вкладені спільно кошти на облаштування придбаної її батьками для спільного проживання квартири . Меблі та усі речі домашнього вжитку куплені за спільні кошти на загальну суму 90 000 грн. Спірний автомобіль «Шевроле-Авео» придбаний під час шлюбу у жовтні 2008 року за 71 250 грн., чого суд не взяв до уваги. Кошти на його купівлю в сумі 21000 грн. позичила йому його мати, про що є розписка. Усе спільно нажите майно залишив позивачці, забрав із собою тільки автомобіль, тому вважає, що такий поділ належного з позивачем спільного майна є справедливим. Наданий позивачем інформаційний лист про вартість спірного автомобіля не відповідає реальній ціні , оскільки технічні характеристики зазначеного у листі автомобіля є іншими від характеристик його автомобіля, у листі інша потужність двигуна автомобіля . Не враховано техстан автомобіля, його пробіг. У рішенні відсутні мотиви та оцінка обставин , за яких суд зробив висновок про прийняття рішення .

Заслухавши апелянта, його представника ОСОБА_6, які апеляційну скаргу підтримали, позивача, яка таку заперечила, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 03.05.2008 року по 06.03.2015 року, та є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про її народження.

Під час шлюбу в жовтні 2008 року подружжям було придбане майно - автомобіль марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, д.н.з ВС9281ВО, № кузова КLSF69YE8W027767, двигун 1,5.

Вирішуючи вимоги позивачки щодо поділу майна подружжя, суд першої інтанції при визначенні вартості спірного майна-автомобіля, виходив з ціни зазначеної у бюлетні автотоварознавця де зазначено, що станом на 05.03.2015 року середня ринкова вартість подібного до спірного автомобіля КТЗ «Шевроле Авео» становить 157 940 грн., окрім того зазначив , що сторонами не досягнуто згоди щодо вартості майна , а тому прийшов до висновку про те, що слід виходити з дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи, та стягнути на користь позивачки враховуючи, що така не заперечує проти залишення автомобіля у користуванні відповідача, половину вартості спірного автомобіля в розмірі 78 970 грн. від суми 157 940 грн.

Вирішуючи вимогу позивачки щодо стягнення аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та задовольняючи таку стягненням аліментів в розмірі 700грн., суд першої інстанції виходив з задовільного стану здоров`я дитини, та матеріального становища сторін, та врахував те, що дитина проживає з матір»ю , а між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може враховуючи наступне. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із тих, з ким вона проживає.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у випадку наявності платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу. Статтею 183 СК України встановлено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватись як аліменти. Стягувана частка як аліменти визначається судом.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначивши розмір стягуваних аліментів у 700 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний щомісячний дохід, про що підтвердив довідкою від 21.04.2015 р., а відтак, зазначені обставини є підставою для визначення розміру стягуваних аліментів у частці від доходу з врахуванням норми, визначеної ч.2 ст.182, яка у випадку визначення аліментів у твердій грошовій сумі не застосовується.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України).

З матеріалів справи видно, що позивач при заявленні вимог про стягнення аліментів зазначала про свою роботу як пов»язану з представництвом інтересів інших осіб у судах, доходи відповідача вважала досить високими та неофіційними, однак жодних документів у підтвердження зазначеного не надала, не було представлено таких і до суду апеляційної інстанції, тому враховуючи наведе, доводи апелянта, а також спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, та обставини підтверджені доказами, рішення в частині стягнення аліментів в розмірі 700 грн. слід скасувати та визначити стягувані аліменти в ? частки від доходу відповідача з врахуванням норми, визначеної ч.2 ст.182 СК України.

Вирішуючи позовну вимогу щодо поділу майна об»єкта спільної сумісної власності автомобіля «Шевроле Авео», суд першої істанції вірно виходив з норм СК України, які визначають поділ майна як спільної сумісної власності, про що не заперечували сторони, однак вирішуючи про присудження одному з подружжя компенсації вартості цього майна не звернув уваги на норми матеріального права, які врегульовують виділення спірного майна в натурі та не з»ясував умов, за наявності яких вимога позивача про стягнення компенсації її частки у майні може бути задоволеною. Окрім того, невірним є висновок суду щодо встановленої дійсної вартості спірного автомобіля.

Так, згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав без поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п. 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.25 вищезазначеної Постанови в разі, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Так, у разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України, такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, пятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Як видно з матеріалів справи, умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми (компенсації) на депозитний рахунок суду не дотримано, окрім того, сторони заперечували щодо розміру вартості спірного автомобіля, на що суд уваги не звернув та взяв до уваги довідку з середньою ринковою вартістю подібного до спірного автомобіля,та визначив саме з цієї вартості половину суми як грошову компенсацію, що суперечить нормі щодо встановлення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи.

Враховуючи наведене, доводи апелянта в частині невірно встановленої вартості спірного майна заслуговують на увагу, окрім того як видно з свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу автомобіля «Шевроле Авео» ВСС 088134, такий належить ОСОБА_4 з відміткою про право керування ОСОБА_7, як встановлено саме відповідач користується таким, а відтак, зазначене майно як об»єкт спільної сумісної власності є неподільною річчю не може бути виділеним у натурі будь-якій із сторін, тому слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності.

Доводи апелянта про те, що такий вклав значну частину коштів на придбання іншого спільного майна подружжя та зазначений розмір коштів не врахований судом при визначенні вартості спірного автомобіля, на увагу не заслуговують, оскільки спір щодо іншого спільно нажитого майна у даній справі не розглядався та не вирішувався. Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо вкладення у купівлю спірного автомобіля подарованих коштів його, відповідача, батьками та відповідної про це розписки, оскільки зазначене не спростовує того факту, що автомобіль придбаний під час шлюбу та використовувався в інтересах сім»ї (тепер колишнього подружжя).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду як ухвалене з неповним з»ясуванням обставин справи, зробленими висновками, які не відповідають обставинам справи, та з порушенням норм матеріального права скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 8 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частки від усіх видів доходу ОСОБА_4, але не менше як 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з часу пред`явлення позову, з 07.04.2015 року. Поділити спільне майно подружжя автомобіль марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, д.н.з ВС9281ВО, №кузова КLSF69YE8W027767, двигун 1,5, та визнати за кожним з подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? ідеальної частки на зазначений автомобіль.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженним до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8