АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8869/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3295/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в особі представника Сотник Ірини Леонідівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу. Прохав стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 15981,64 грн., яка утворилася за період з 01 листопада 2009 року по 01 червня 2015 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість в межах строку позовної давності в сумі 6735,45 грн., 3% річних в сумі 292,77 грн., інфляційні витрати в сумі 3131,44 грн., а всього - 10159,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 01 вересня 2015 року його в апеляційному порядку оскаржило ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню з підстав, визначених п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, згідно договору міни від 30 листопада 2005 року.

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», як постачальна організація, надає відповідачу послуги з теплопостачання у квартиру за вказаною адресою. У період з 01 листопада 2009 року по 01 червня 2015 року, через невиконання відповідачем зобов'язання по оплаті за надані послуги, утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості за надані послуги в сумі 10046,53 грн., інфляційних витрат в сумі 5201,44 грн., а також 3% річних за прострочення сплати в сумі 733,67 грн., що стало підставою звернення до суду з відповідним позовом.

В ході судового розгляду справи представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.29).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність складає три роки.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 08 липня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертався до ОСОБА_3, як власика квартири, з позовом про стягнення заборгованості лише в грудні 2014 року до Київського районного суду м. Полтави. При цьому у ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не існувало перешкод для встановлення власника спірної квартири та звернення до суду з відповідним позовом в межах строку позовної давності, а тому і причини пропуску строку звернення позивача до суду є неповажними.

Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Згідно ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку. Позовна давність переривається у разі пред?явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом другим цивільно-процесуального кодексу України, перериває перебіг строку позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2012 року та 06 серпня 2014 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зверталося до Київського районного суду із заявами про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1. Вказані заяви місцевим судом було задоволено та винесено судові накази.

02 квітня 2014 року до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулася ОСОБА_4 та повідомила, що згідно договору міни від 30 листопада 2005 року (а.с.5-6) квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_3. У зв'язку з чим 04.11.2014 року та 11.11.2014 року за заявами підприємства про перегляд судових наказів, Київським районним судом м. Полтави дані судові накази були скасовані.

18 грудня 2014 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з ОСОБА_3. Проте, Київським районним судом м. Полтави позовну заяву підприємству повернуто.

16 березня 2015 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Київського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з ОСОБА_3, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1, однак Київським районним судом м. Полтави відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

24 квітня ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з ОСОБА_3, проте Київським районним судом м. Полтави позовну заяву підприємству повернуто для звернення до належного суду.

Отже, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» неодноразово зверталося за захистом своїх цивільних прав та охоронюваних законодавством інтересів в межах наданих повноважень та в строк, визначений Цивільним кодексом України.

Крім цього, відповідно до Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 на споживача покладається обов'язок не пізніше, ніж за сім днів до зміни (наймача) квартири письмово повідомити виконавця про розірвання договору та розрахуватися за отримані послуги, включаючи день, у який настала зміна. Отже, споживач повинен повідомити теплопостачальну організацію про зміну сторони у зобов'язанні.

Проте, ОСОБА_3 із вказаною письмовою заявою до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не звертався, а тому підприємство не мало змоги скористатися своїм правом щодо захисту своїх інтересів в інший спосіб, а саме звернутись з позовом до належного відповідача, оскільки керувалось довідкою, виданою ГЖЕД №6 Полтавської міської ради від 14 березня 2011 року, відповідно до якої володільцем особового рахунку та власником вищевказаної квартири є ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, пункт 7 яких встановлює обов'язок власників та користувачів квартири оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 20 вказаного закону одним із обов'язків споживачів житлово-комунальних послуг зазначено оплату житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором чи законом.

Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Пункт 30 вищезазначеної постанови також встановлює обов'язок споживача оплачувати послуги з централізованого опалення.

Дії сторін (надання послуг з централізованого опалення, прийняття вказаної послуги новим власником) засвідчують, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення.

Відповідно до положень пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок по укладенню договору з новим власником на надання житлово-комунальних послуг лежав на споживачеві - відповідачеві по справі.

Факт надання та отримання послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не заперечується відповідачем.

Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини, колегія суддів вважає, що між сторонами у спірний період фактично існували правовідносини по наданню і користуванню житлово-комунальними послугами, які реалізуються наданням послуги з боку позивача та обов'язком споживача здійснювати її оплату. При цьому, строк позовної давності позивачем не було пропущено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.3,4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість в сумі 15981, 64 грн., яка складається з: заборгованості за надані послуги в сумі 10046,53 грн., інфляційних витрат в сумі 5201,44 грн., 3% річних за прострочення сплати в сумі 733,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) В.І. Акопян

(підпис) О.А. Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін