Єдиний унікальний номер 240/225/15-ц Номер провадження 22-ц/775/518/2015
Головуючий у 1 інстанції Щербак Ю.В. єдиний унікальний номер 240/225/15-ц
Доповідач: Папоян В.В. номер провадження 22-ц/775/518/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Папоян В.В.,

суддів Біляєвої О.М., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Охріменко З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» та товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспейс» на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспейс», ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення матеріальної і моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 14 жовтня 2014 року з вини водія ОСОБА_2, якій перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агроспейс» і порушив правила дорожнього руху, сталася ДТП під час якої було пошкоджено належний їй автомобіль чим завдано матеріальну та моральну шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована ПАТ «СК «Дніпроінмед», яку було повідомлено про ДПТ, то просив стягнути зі страхової компанії матеріальну шкоду в межах страхового ліміту, а решту матеріальної шкоди у сумі 60 184 грн. 38 коп. та моральну шкоду у сумі 2000 грн. у солідарному порядку з ТОВ «Агроспейс» та ОСОБА_2

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 23 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. На користь позивача з відповідача - ПАТ «СК «Дніпроінмед» стягнуто 49 000 грн. матеріальної шкоди та з відповідача ТОВ «Агроспейс» - 60184 грн. 38 коп. матеріальної шкоди, 2000 моральної шкоди та судові витрати у сумі 1771 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «СК «Дніпроінмед» просить рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене із грубим порушенням норм матеріального і процесуального закону. Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що страхувальник у порушення вимог закону не повідомив їх про настання страхового випадку, тому шкода повинна відшкодовуватися завдачем шкоди.

Також з рішенням суду не погодився відповідач ТОВ «Агроспейс» та надав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог заявлених до них. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушенням норм матеріального і процесуального закону. Зокрема вважає, що суд помилково поклав на них обов'язок по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди оскільки винна особа - ОСОБА_2 на час скоєння ДТП свої службові обов'язки не виконував та перебував у безоплатній відпустці.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що рішення суду частково підлягає скасуванню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що за полісом обов'язкового страхування №АС 8929469 терміном дії до 24.02.2015 року ПАТ «СК «Дніпроінмед» застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, а саме автомобіля НОМЕР_1. Відповідно до полісу обов'язкового страхування встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у сумі 50 000 грн. та визначено розмір франшизи 1000 грн.

14 жовтня 2014 року з вини водія ОСОБА_2, якій перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агроспейс» та керував автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «KIA RIO» державний номер НОМЕР_2 який належить позивачу. Зазначена дорожньо-транспортна пригода зафіксована підрозділом ВДАІ Олександрівського РВ та складена довідка про дорожньо-транспортну пригоду №9449839.

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження №14-173 від 24 грудня 2014 року розмір матеріальної шкоди завданої пошкодження автомобіля позивача складає 109 534 грн. 38 коп.

Постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. На час розгляду справи у суді першої інстанції завдана шкода не відшкодована. Зазначені обставини сторонами по справі не спростовуються.

Відповідно до ст.. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування шкоди, заподіяній третій особі і зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 12. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин суд першої інстанції розглядаючи справу по суті дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «СК «Дніпроінмед» на користь позивача матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням майна в рамках ліміту за відрахуванням суми франшизи.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «СК «Дніпроінмед» що порушення страхувальником вимог закону щодо обов'язку своєчасного повідомлення їх про настання події, яка має ознаки страхового випадку, позбавило їх можливості встановити обставини ДТП та розмір завданої шкоди, апеляційним судом не приймаються до уваги оскільки з матеріалів справи убачається, що 31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 направив на адресу ПАТ «СК «Дніпроінмед» повідомлення про ДТП, яка сталася 14.10.1014 року, та 24 листопада 2014 року ОСОБА_1 також направила на їх адресу відповідне повідомлення про ДТП, що підтверджується квитанцією про відправлення.

Згідно із підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Таким чином, зазначеною нормою закону установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам

Виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Оскільки судом у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; водієм та потерпілим хоча і з порушенням триденного строку, але направлені відповідні повідомлення на адресу страховика, тому сам по собі факт повідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку у біль пізніший строк не може бути підставою для відмови у стягненні страхового відшкодування. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-284цс15, яка згідно ст.. 360 7 має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на неналежність наданих позивачем доказів щодо розміру завданої шкоди, у тому числі автотоварознавського дослідження, оскільки відповідно до ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Визначений судом першої інстанції розмір матеріальної шкоди підтверджується матеріалами справи, у тому числі письмовими протоколом огляду транспортного засобу, якій складений працівниками ДАІ, висновками автотоварознавчого дослідження, які підтверджуються розрахунками та калькуляцією на ремонтно-відновлювальні роботи, квитанціями на оплату витрат та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування обставин на які посилається позивач.

Проте стягуючі з відповідача ТОВ «Агроспейс» на користь позивача решту матеріальної шкоди та моральну шкоду суд першої інстанції виходив з того, що зазначена шкода завдана з вини водія ОСОБА_2, якій перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агроспейс», а тому відповідно до ст. 1172 ЦК України, повинна відшкодовуватися юридичною особою з якою винна особа перебувала у трудових відносинах.

Але з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст.. ст. 1166, 1167, ЦК України матеріальна та моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Тобто відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Агроспейс», проте у період з 13 по 15 жовтня 2014 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати та трудових обов'язків у цей період не виконував, що підтверджується його заявою про надання відпустки, наказом директора ТОВ «Агроспейс» № 6/1 від 13.10.2014 року, та табелем обліку робочого часу ТОВ «Агроспейс» за жовтень 2014 року.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Агроспейс» на користь позивача матеріальної та моральної шкоди підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.6 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З матеріалів справи убачається, що на час скоєння ДТП ОСОБА_2 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником, тому відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України шкода завдана позивачу пошкодженням майна повинна відшкодовуватися ОСОБА_2

За таких обставин з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 60184 грн. 38 коп. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги, стороні, на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати пов'язані з оплатою судового збору, які підтверджуються матеріалами справи саме з відповідачів ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Дніпроінмед» пропорційно до розміру задоволених вимог.

Вимоги позивача щодо розподілу судових витрат в частині оплати висновку фахівця задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи убачається, що висновок експертного товарознавчого дослідження №14-173 від 24 грудня 2014 року проведеного на замовлення позивача до відкриття провадження по справі. Таким чином, понесені позивачем витрати на оплату замовленого ним дослідження не є судовими, а тому не можуть присуджуватися на його користь з відповідача у зв'язку з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» відхилити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспейс» задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 23 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспейс»; відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2, та розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспейс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 184 (шістдесят тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 38 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 (дві тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди та судовий збір у сумі 682 грн. 72 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 439 грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави несплачений судовий збір у сумі 217 грн. 10 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: