Справа № 495/3256/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
10 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої судді Чебан Н.В.
при секретарі Ткаченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною ,-
ОСОБА_1 15.05.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, посилаючись на те, що 02.12.1999 р. між ним та ОСОБА_2 на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на обов'язковість нотаріального посвідчення згідно норм чинного законодавства, а також на той факт, що на момент укладання правочину сторонами були виконані усі умови договору купівлі-продажу, позивач просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,65 кв.м., житловою площею 30,28 кв.м., укладений на Одеській товарній біржі 02.12.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце слухання справи повідомлялася через оголошення у пресі, причина неявки суду невідома.
Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши подану позовну заяву, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.12.1999 року ОСОБА_3, з однієї сторони та ОСОБА_1, з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 43,65 кв.м., житловою площею 30,28 кв.м. (а.с.6-7).
Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2556/Б від 02.12.1999 року, укладений та зареєстрований на Одеській товарній біржі.(а.с.6-7)
Підтвердженням факту виникнення права власності у ОСОБА_1 на придбаний житловий будинок, є реєстрація, договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності під № 4912 від 02.12.1999 року, що підтверджується відміткою у договорі.
Згідно з ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" , зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, суд вважає, що укладений 02.12.1999 року договір купівлі-продажу є дійсним, та є підтвердженням законного набуття права власності позивачем на придбану квартиру.
Правовідносини між сторонами регулюються ст.47 ЦК України в ред. 1963 року. Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири від 02.12.1999 року, то суд з наведених підстав визнає вказаний договір дійсним та визнає за позивачем право власності на дану квартиру.
Керуючись ст.ст. 41, 42, 47, 227, 241, 242 ЦК Української РСР (в ред. 1963 року), ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на Одеській товарній біржі № 2556/Б від 02 грудня 1999 року.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,паспорт серії НОМЕР_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В.Чебан