РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09.11.2015 року Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,-

встановив:

.позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19.05.2015 року Франківським районний суд м. Львова винесено вирок по обвинуваченню ОСОБА_2, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили. Вказаним вироком встановлено, що йому було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 22 700 гривень відповідачем.

Крім цього, позивачу була завдана і моральна шкода, яка полягала в тому, що він від злочину переніс психологічний стрес, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, необхідністю захищати свої права у судовому порядку та прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Моральну шкоду оцінюють у сумі 10000,00 гривень. В добровільному порядку відповідач шкоду не відшкодовує, а тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні вищевикладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) про що не заперечив позивач та його представник.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали вказаної справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по всі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 08.01.2015 року о 00:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму металопластикових дверей за допомогою ключа, проник через балкон у квартиру АДРЕСА_1, звідки викрав банківську картку «Ощадбанк», мобільний телефон марки «Nokia N82» вартістю 1000 гривень, ноутбук марки «HP» вартістю 10000 гривень, золотий жіночий браслет вагою 10 гр. та вартістю 4000 гривень, дві пари золотих сережок вагою б гр. та 4 гр. та вартістю по 1000 гривень, дитячі золоті сережки вагою 2 гр. та вартістю 1000 гривень, два золотих перстні вагою по 4 гр. та вартістю 1200 гривень та 1300 гривень, два золотих кулони із зображенням Божої Матері вагою по 1 гр. та вартістю по 400 гривень, золотий кулон із зображенням Божої Матері вагою по 1,5 гр. та вартістю по 500 гривень, золотий хрестик вагою 2 гр. та вартістю 800 гривень, срібний ланцюжок вагою 2 гр. та вартістю 100 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 22 700 гривень.

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 19.05.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили(а.с.4).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що має місце заподіяної матеріальної шкоди, що визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду злочином та інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування морально(немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, суд виходячи із меж заявлених позивачем вимог, вважає, що суму матеріальна шкоди у розмірі 22700 гривень слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Однак моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів(ч.2 п.2 ст.23 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Судом встановлено, що позивачу дійсно було заподіяну моральна шкода, яка полягала в тому, що він від злочину переніс психологічний стрес, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, необхідністю захищати свої права у судовому порядку та прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя.

При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних переживань, страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 30, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 22, 23,1166, 1167 ЦК України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22700 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, а всього разом 32700 гри.(тридцять дві тисячі сімсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487,20 грн.( чотириста вісімдесят сім гривень, двадцять копійок) в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.