Справа № 459/3178/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Новосада М.Д.

при секретарі Смолій О.Я.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача Тарчинин О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що в період з 08.12.1993 року по 29.10.2010 року працював на різних посадах в підземних умовах праці на підприємствах ДП «Львіввугілля», зокрема шахті «Червоноградська» та шахті «Степова».

У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Він неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у лікувальних закладах.06.11.2007 року міжрайонною спеціалізованою профпотологічною МСЕК йому вперше встановлено 30% втрати професійної працездатності., а 13.11.2008 року цією ж МСЕК йому підтверджено вказаний відсоток втрати професійної працездатності.

В подальшому, при черговому огляді МСЕК 01.07.2010 року йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Зазначений відсоток втрати працездатності йому було підтверджено при наступному огляді МСЕК 21.07.2011 року.

Також, 31.07.2013 р. обласною МСЕК №1 йому уже встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності.

Вказує, що згідно виписки з акту огляду МСЕК від 16.07.2015 року при черговому переогляду йому знову встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності.

02.10.2007 року та 09.06.2010 року роботодавцем було складено акти розслідування професійного захворювання, згідно яких встановлено, що такі виникли внаслідок роботи в підземних умовах при перевищенні гранично допустимих концентрації вугільно-породнього шахтного пилу, обводненості гірничих виробничо-несприятливих факторів мікроклімату, невиконання роботодавцем вимог Державних санітарних правил, Закону України «Про забезпечення санітарно-епідеміологічного благополуччя населення», шкідливих умовах праці пов'язаними із виробничим шумом 87 дБА (еквівалент) до 90 % тривалості робочої зміни.

Вважає, що безпосередньо відповідачем йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, він безстроково втратив працездатність внаслідок профзахворювання. Стан здоров'я у нього не покращується, він став інвалідом, йому стало важко займатися домашніми справами, у ньго появилася задишка при ходьбі, болі у попереку, шум у вухах, значно знизився слух. Він відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав додатково пояснив, що працював на підприємствах по видобутку вугілля, через що отримав професійне захворювання. У зв'язку з цим в нього з'явився біль у попереку, задишка при ходьбі, шум у вухах, знане зниження слуху. Через втрату працездатності, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства. Вимушений час від часу проходити медичне лікування. Вважає що йому заподіяно моральної шкоди, у зв'язку із чим просить позов задовольнити.

Пояснення позивача підтримав його представник ОСОБА_2

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, подав письмове заперечення проти позовних вимог, у якому вказав, що позивачем не надано жодного документально підтвердженого доказу завдання йому моральної шкоди, а також, останнім пропущено строк позовної давності звернення до суду. З огляду на наведені обставини просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 08.12.1993 по 29.10.2010 роки (із перервою у зв'язку із призивом у армію) позивач працював на підприємствах по видобутку вугілля, зокрема шахті «Бендюзька» та шахті «Степова», які на той час, в тому числі і шахта «Бендюзька» входили до складу ДП «Львіввугілля», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5). Стаж його роботи у умовах шкідливих факторів становить понад 14 років.

29.06.2010 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, зокрема, за станом здоров'я.

За час виконання своїх посадових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, що підтверджується представленими копіями медичних документів (а.с.6-45).

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України- Україна , як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії , проголосили право громадян на належні , безпечні і здорові умови праці, соціальний захист ,що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо.

Як передбачено ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. А тому знайшов підставними докази про спричинення моральної шкоди і з врахуванням долучених доказів , виважено підійшов до визначення суми морального відшкодування.

Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Із актів розслідування професійного захворювання від 02.10.2007 року , 09.06.2010 року встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло внаслідок вугільно-породного пилу, обвидненості гірничих виробок, несприятливих факторів мікроклімату, виробничого шуму (а.с.46-49).

Як вбачається із довідки Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії ЛВА-2 № 022132 від 06.11.2007 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту МСЕК № 1316 вперше встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюваннямз 28.08.2007 року (а.с.53).

Довідкою цієї ж МСЕКсерії ЛВА-2 № 023718 від 13.11.2008 року підтверджується, що позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванняму розмірі 30% з 01.11.2008 року (а.с.54).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 01.07.2010 року ОСОБА_1 при переогляді встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням, з яких 45 % - по хронічному бронхіту і 15% - нове профзахворювання - приглухуватість (а.с.55).

21.07.2011 р. обласною МСЕК №2 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, із яких 45% - бронх. від 28.08.2007 р.; 15% - приглухуватість від 18.05.2010 р., при цьому зараховано із 01.07.2011 року, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК від 21.07.2011 року (а.с.56).

При черговому переогляді 31.07.2013 р. обласною МСЕК №1 ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, із яких 35% - хронічний бронхіт, 15% - приглухуватість з 14.07.2013 року , що стверджується випискою із акта огляду МСЕК від 31.07.2013 року (а.с.58)

Також згідно виписки з акту огляду МСЕК від 16.07.2015 року ОСОБА_1 знову встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, із яких 35% - хронічний бронхіт, 15% - приглухуватість Встановлена потреба у лікуванні в ЛПЗ, медикаментозному забезпеченні, санітарно-курортному лікуванні.

Матеріали справи містять медичні документи із яких встановлено, що у зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивач неодноразово звертався за медичною допомогою.

Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок профзахворювання в зв'язку з яким йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля.

Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного.

Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується.

Таким чином, з урахуванням конституційної значимості здоров'я як невідчужуваного і непорушного блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, суд вважає, доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачеві ушкодженням здоров'я на виробництві.

Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці, встановленого останньому ступеня стійкої втрати працездатності, інвалідності, характеру отриманого ушкодження здоров'я та наслідків від такого ушкодження для нього. Також розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що саме з ДП «Львіввугілля» як роботодавця (вугільні підприємства із якими перебував у трудових відносинах ОСОБА_1, в тому числі і шахта «Бандюзька», безпосередньо у період трудових відносин з позивачем, входили до складу ДП «Львіввугілля») в користь позивача слід стягнути 10000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок отримання професійного захворювання у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ДП «Львіввугілля» 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору в корись держави.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад