АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Яровенко Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, відшкодування шкоди, заданої ушкодженням здоров'я,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, відшкодування шкоди, заданої ушкодженням здоров'я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд надав неналежну оцінку змісту розписки від 12 липня 2012 року та претензії ОСОБА_2 про повернення коштів, а також безпідставно послався в своєму рішенні на покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Зазначає, що не отримувала грошові кошти за борговою розпискою, боргову розписку написала під впливом фізичного та психологічного насильства. З 22 вересня 2012 року вона постійно зверталась в правоохоронні органи з приводу неправомірних дій відповідачів, за результатами перевірки її звернення Дніпровським РУ ГУМВС України ОСОБА_2 було винесено офіційне застереження щодо недопущення вчинення насильства в сім'ї. Судом безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про витребування з Броварського міськрайонного суду матеріали цивільної справи № 361/1413/13-ц для огляду судових журналів, та особистих пояснень ОСОБА_2

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 вересня 2012 року ОСОБА_1 склала розписку за якою зобов'язалася повернути 28 березня 2012 року ОСОБА_2 запозичені кошти, які були нею покладені нею на депозитний рахунок в Єврогазбанку, в повному обсязі 10000 євро. В розписці зазначено, що вона була написана у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а. с. 5, т. 1).

19 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору позики від 22 вересня 2012 року, стягнення з ОСОБА_2 100 грн. заподіяної шкоди за нанесення легких тілесних ушкоджень.

В обґрунтування заявлений вимог ОСОБА_1 зазначила, що тривалий час проживала однією сім'єю з ОСОБА_2, від якого має двох дітей. У 2010 році у ОСОБА_2 з'явилася інша жінка, з якою він почав вести спільне господарство. 22 вересня 2012 року в квартирі АДРЕСА_1, де вони раніше проживали з ОСОБА_2, останній влаштував конфлікт за участі своєї матері, ОСОБА_5 Під час конфлікту їй було завдано тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 змусив її написати боргову розписку. Будь-яких грошей від ОСОБА_2 вона не отримувала.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою для недійсності правочину.

Частиною 1 ст. 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження викладених в позовній заяві обставин ОСОБА_1 надала суду копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 27 вересня 2012 року, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27 вересня 2012 року за заявою ОСОБА_1 від 24 вересня 2012 року, заяви щодо вчинення відповідачами насилля та шахрайських дій від 26 лютого 2014 року, адресованої начальнику Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, заяви від 24 лютого 2014 року, адресованої прокурору Броварської міжрайонної прокуратури (а. с. 7, 20-27, т. 1).

Надані ОСОБА_1 документи не є належними та допустимими доказами безгрошовості боргової розписки від 22 вересня 2012 року. Також надані письмові докази не можливо вважати достатніми для висновку, що боргова розписка написана ОСОБА_1 під впливом насильства з боку відповідачів.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2013 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за розпискою від 22 вересня 2012 року (а. с. 136-138, т. 1).

Під час розгляду даної справи судом було встановлено факт отримання ОСОБА_1 коштів від ОСОБА_2 у розмірі 10 000 євро, а тому, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Згідно з висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 27 вересня 2012 року у ОСОБА_1 було зафіксовано наявність легких тілесних ушкоджень. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що вони були завдані ОСОБА_2 Як вбачається з наявного в матеріалах справи, 22 вересня 2012 року оперуповноважений відділу карного розшуку Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві прийняв заяву ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 у п присутності дітей вчинив сімейну сварку та безпідставно спричинив тілесні ушкодження. Від проходження судово-медичної експертизи ОСОБА_1 відмовилась. (а.с. 140, т.1).

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що коли вона прийшла до ОСОБА_1 22 вересня 2012 року, то не бачила на неї слідів побоїв. Наведені позивачкою обставини також були спростовані і показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Враховуючи покази свідків та наявні в справі письмові докази у їх сукупності, суд критично ставиться до наданого ОСОБА_1 висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 27 вересня 2012 року про виявлені легкі тілесні ушкодження, які ОСОБА_1 пов'язує з її побиттям ОСОБА_2 22 вересня 2012 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з січня 2004 року по 22 вересня 2012 року вона з ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді