УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області, посилаючись на те, що на праві приватної власності її батьку - ОСОБА_5 належав майновий пай в розмірі 9 769 грн 74 коп., або 1,01%, який перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Шаліївка Сквирського району Київської області. Її брату - ОСОБА_6 на праві приватної власності належала ј частина житлового будинку АДРЕСА_1 та земельні ділянка площею 3,341 га, розташована на території Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області. Указувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат - ОСОБА_6 Після смерті її батька та брата відкрилась спадщина на належне їм майно. Вона прийняла спадщину після смерті спадкодавців шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК. При зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 9 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року позов задоволено. Визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1. Визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 3,341 га розташовану на території Горбіївської сільської ради Сквирського району Київської області право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 31 березня 2004 року Сквирською районною державною адміністрацією. Визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 право власності на майновий пай в розмірі 9 769 грн 74 коп. або 1,01%, який перебуває у колективній власності КСП «Дружба» в с. Шаліївка сквирського району Київської області, посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай, виданого 1 червня 2003 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька та брата, і вона вчинила відповідні дії по прийняттю спадщини, тому набула права на отримання у власність спадкового майна.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 і залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, оскільки права останньої ухваленим судовим рішенням не порушуються.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Судами встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_5 мав майновий пай в розмірі 9 769 грн 74 коп., або 1,01%, який перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Шаліївка Сквирського району Київської області, посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай, виданого 1 червня 2003 року.

ОСОБА_6 на праві приватної власності мав ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 3,341 га, розташовану на території Горбіївської сільської ради Сквирського району Київської області, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 31 березня 2004 року Сквирською районною державною адміністрацією.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно за законом, яка складається з майнового паю в розмірі 9 769 грн 74 коп., або 1,01%, який перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Шаліївка Сквирського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яка складається з ј частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 3,341 га, розташовану на території Горбіївської сільської ради Сквирського району Київської області, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 31 березня 2004 року Сквирською районною державною адміністрацією.

Вирішуючи спір суди виходили із того, що спадщину прийняла тільки ОСОБА_3 шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вирішуючи спір, місцевий суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 як донька померлого спадкодавця ОСОБА_6 за законом має право на прийняття спадщини, вона входить до кола спадкоємців, у зв'язку із чим наявні підстави для залучення її до участі у справі.

У силу положень ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем. Має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У матеріалах справи є рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 вересня 2014 року про визначення ОСОБА_4 додаткового строку терміном шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29).

Вирішуючи спір місцевий суд на зазначені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернув, не з'ясував чи зверталась ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини в строк, визначений їй рішенням суду, не з'ясував чи заводилась нотаріусом спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_6, не встановив кола спадкоємців, також не з'ясував чи потрібно було їй звертатись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (за умови проживання спадкоємця із спадкодавцем на день відкриття спадщини).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку спадкування, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав лише в разі їх порушення.

Звертаючись до суду із позовом і обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 зазначала, що вона не може отримати правовстановлюючі документи на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право спадкодавців на спадщину, при цьому суд першої інстанції не з'ясував внаслідок чиїх неправомірних дій порушуються права позивача, чи є відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а також у який спосіб права ОСОБА_3 на оформлення права на спадщину підлягають захисту.

Крім того, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 10, 33, 130 ЦПК України не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не роз'яснив права на залучення (зміну) відповідачів, а також наслідки не вчинення таких процесуальних дій.

Отже, суд першої інстанції не встановив характеру спірних правовідносин, не визначився з правовою нормою, яка підлягає застосуванню, не встановив коло спадкоємців, не з'ясував всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм оцінки, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що вона не була стороною у справі, ухваленим рішенням суд не вирішував питання про її права та обов'язки, у зв'язку з чим визнав апеляційну скаргу необґрунтованою та відхилив її.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

При розгляді апеляційної скарги апеляційний суд на вказані положення цивільного процесуального законодавства уваги не звернув. Дійшовши висновку, що оскаржуваним рішенням не порушено права ОСОБА_4, одночасно відхилив її апеляційну скаргу та залишив оскаржуване рішення без змін, що не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відхилення апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження у справі тягне за собою різні правові наслідки.

Крім того, апеляційним судом в повній мірі не перевірені доводи ОСОБА_4 щодо порушення її спадкових прав.

Оскільки суди на вищевикладені обставини уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені по справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська