справа № 482/1425/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 листопада 2015 року

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Гажі О.П.

секретаря судового засідання Шведовій Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.08.2015 року звернулася в суд з вищевказаним позовом.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 23.06.2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №003-14972-230614 банківського вкладу(депозиту) «Найкращий» у гривнях на строк до 28.06.2015 року. На виконання умов цього договору, позивач передала банку на депозит 20000 гривень під 22,75 % річних, а відповідач по закінченню строку дії цього договору взяв на себе зобов'язання виплатити суму вкладу та проценти за користування грошима.

Посилаючись на закінчення строку дії цього договору і на те, що відповідач не повернув їй суму депозиту та відсотки, чим порушує її права споживача, позивач на підставі ст.ст.16,23, 525, 610, 612, 625 ЦК України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд стягнути з відповідача на свою користь 31179,40 гривень, з яких 20000 гривень сума вкладу, 820 гривень пені, 67,40 гривень - відсотків( 3% річних), 292 гривень - процентна ставка за позитивний залишок 13% річних, 10000 гривень - моральної шкоди. Також позивач просила суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 600 гривень.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність з повним підтриманням заявлених нею позовних вимог.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання повторно не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся судом завчасно про дату, час і місце судового розгляду даної справи.

Від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення на позов з посиланням на безпідставність позову та про відмову позивачу в задоволені позовних вимог, з клопотанням проведення судового розгляду справи у відсутність представника відповідача.

У відповідності з поданими заявами сторін та вимогами ст.169 ЦПК України, справа розглянута судом у відсутність позивача та представника відповідача, враховуючи наявність у справі достатність фактичних обставин про права та взаємовідносини сторін, на підставі письмових доказів, поданих сторонами.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов заявлений безпідставно, а тому цей позов не підлягає задоволенню.

Цей висновок суду ґрунтується на наступному:

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, якими передбачено принципи змагальності сторін та обов'язок доведеності обставин, кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позову та докази в його обгрунтування, так і на заперечення позовних вимог.

В судовому засіданні за наданими сторонами письмовими доказами встановлено, що 23.06.2014 року, між позивачкою з одного боку та ПАТ «Дельта Банк» з іншого, було укладено договір №003-14972-230614 банківського вкладу(депозиту) «Найкращий» у гривнях на строк до 28.06.2015 року.

На виконання умов цього договору, позивач передала банку на депозит 20000 гривень під 22,75 % річних, а відповідач взяв на себе зобов'язання по закінченню строку дії цього договору виплатити суму вкладу та проценти за користування грошима.

Ці вищезазначені обставини підтверджені сторонами і ними не оскаржуються.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад(депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами та їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення цього строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підставі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В ч. 1 ст. 631 ЦК України вказано, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 16 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, подавши про це позов, підставами якого є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 1 ст. 119 цього ж Кодексу).

В судовому засіданні було встановлено, що постановою правління НБУ №150 від 02.03.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 з 03 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці, з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно, строк дії якої було продовжено до 02.10.2015 року включно.

З 05.10.2015 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що в період чинності договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, було запроваджено тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк».

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 вказаного Закону визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом ч. 5 ст. 36 зазначеного Закону вбачається, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, до вищевказаних існуючих між сторонами правовідносин, слід застосовувати положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і передбачає порядок повернення коштів вкладникам.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачається, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Рішеннмя виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року за №14 було затверджено «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом за рахунок цільової позики Фонду.

Положеннями ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможніх банків з ринку.

Згідно ст.ст.26-27 цього ж Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, що нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

З тих же досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що кошти за договором банківського вкладу № 003-14972-230614 від 23.06.2014 року, укладеного між сторонами, у розмірі 20019,57 гривень були перераховані Фондом до установи ПАТ «Ощадбанк України», згідно загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і позивачка має право отримати ці кошти в цій банківській установі.

Так, як відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації банку, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами, тому заявлені позовні вимоги позивача до ПАТ «Дельта Банк» з вищевказаних обставин як щодо стягнення суми вкладу, відсотків, трьох процентів річних, пені, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Також, на підставі досліджених в судовому засіданні обставин справи, викладених письмових документах, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позивачем її позовних вимог і в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, поскільки відшкодування завданої моральної шкоди можливе у випадках передбачених законом, а ці позовні вимоги не грунтуютьтся як на законі, так і на умовах укладеного з відповідачем договору банківського вкладу, яким не передбачено такого обов'язку банку, у випадку порушення умов договору, відшкодовувати вкладнику моральну шкоду.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, посилається на ст.23 ЦК України та на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та на порушення його прав саме як споживача банківських послуг.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках передбачених законодавством.

Умовами вищевказаного договору банківського вкладу, який було укладено між сторонами, не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні не послався на норму закону та на умови договору, які регулюють дані правовідносини і передбачають зобов'язання сторін по відшкодуванню моральної шкоди.

Крім того, позивач не надала суду ніяких належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, що передбачають, як факт наявності таких зобов'язань, так і доказів заподіяння їй відповідачем ПАТ «Дельта-Банк» такої моральної шкоди, яка за законом підлягає відшкодуванню.

Законодавством України про захист прав споживачів передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, але лише у випадку її заподіянням життю і здоров'ю споживача.

Позивач не зазначила обставин заподіяння її життю і здоров'ю шкоди діями відповідача.

Тому, враховуючи вищевикладене, через безпідставність і недоведеність цієї частини позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для їх задоволення.

В зв'язку з відмовою позивачу в задоволені основних позовних вимог, в зв'язку з цими обставинами, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правову допомогу.

Так, як відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнена від сплати судового збору, а в задоволені позову судом їй відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору, покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 179, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити повністю в задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку його оскарження, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десятиденного строку з моменту проголошення рішення суду, а особами, які не були присутніми при його проголошенні, але приймали участь у розгляді справи, протягом 10 днів з моменту одержання копії рішення суду.

Головуючий: