АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03 » листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Рейнарт І.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про визнання дій незаконними.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

У квітні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання дій незаконними.

Зазначав, що в березні 2011 року він був прийнятий на роботу в Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «Нафтогаз України»), з березня 2011 року працює на посаді головного фахівця відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків в ПАТ «Нафтогаз України».

23 грудня 2014 року позивач, як інвалід 3-ї групи, звернувся до відповідача з заявою про надання відпустки з 12 січня 2015 року терміном на 41 календарний день, оскільки мав таку кількість днів невикористаної відпустки та збирався поїхати на оздоровлення, проте відповідачем було відмовлено. Заявами 05.01.2015 p., 23.01.2015 p. та 09.02.2015 року позивач звертався з проханням перегляду рішення щодо відмови в наданні відпустки, але листом від 10.02.2015 р№ 17-20-15 та листом від 11.02.2015 р. № 17-22-15 йому було знову повідомлено про відмову у наданні відпустки.

Листом від 02.03.2015 року №17-1481/1.10-15 адміністрація знову посилається на графіки відпусток, але вже не заперечує в наданні відпустки в інший період. При цьому особисте подання заяви про відпустку згідно частини 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» у всіх листах Роботодавця не вважають виявом бажання на отримання відпустки. На момент останньої відповіді на його звернення час надання відпустки минув, а позивач не використавши час на оздоровлення та переживши моральний тиск зі сторони керівництва Роботодавця, у внаслідок чого у позивача значно погіршився стан здоров'я, він вимушений був звернутись за медичною допомогою до лікарні.

Просив суд визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо ненадання працівнику головному фахівцю відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ОСОБА_3 з 12.01.2015 року щорічної відпустки тривалістю 41 календарний день згідно з поданою ним заявою від 23.12.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року позовні вимоги задоволені .

Визнано незаконними дії ПАТ « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо ненадання працівнику головному фахівцю відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», який є інвалідом 3-ї групи, загального захворювання, ОСОБА_3, з 12.01.2015 р., щорічної відпустки тривалістю 41 календарний день згідно з поданою ним заявою від 23.12.2014р.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 53-к від 14 березня 2011 року Голови правління Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ОСОБА_3 був прийнятий на посаду головного фахівця Відділу формування фінансових планів діяльності апарату Компанії Управління економіки Департаменту економіки, планування та цінової політики. Наказом № 92-к від 04 травня 2011 року його переведено на посаду головного фахівця Відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків.

За Розпорядженням Голови правління від 03.11.2014 року № 56-р було зобов'язано керівників структурних підрозділів апарату Компанії підготувати графіки щорічних відпусток, після затвердження якого ознайомити під особистий підпис працівників апарату до 05.01.2015 року.

15 грудня 2014 р. керівникам департаментів та управлінь надіслані витяги із затвердженого графіку щорічних відпусток працівників для ознайомлення з наданням інформації про виконання до 05.01.2015 року.

23 грудня 2014 року було подано заяву ОСОБА_3 про надання відпуски з 12 січня 2015 року на 41 календарний день на ім'я Голови правління з погодженням терміну відпустки з безпосереднім начальником щодо 12 січня 2015 року та запереченням керівника структурного підрозділу. (а.с. 40)

З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2014 т.в.о. директором департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків була направлена службова записка про ознайомлення працівників департаменту з графіком. (а.с. 38)

Відмовляючи листом від 25.12.2014 року № 17-82-14 позивачу у наданні щорічної відпустки за заявою від 23.12.2014 року, Директор департаменту управління персоналом, посилаючись на ч.10 ст.10 Закону про складення графіку щорічних відпусток на конкретний період з урахуванням інтересів виробництва та особистих інтересів працівників, зазначив, що позивач не виявив бажання на отримання щорічної відпустки на січень-лютий 2015 року, тому враховуючи заперечення т.в.о. директора департаменту у наданні щорічної відпустки з 12 січня 2015 р. відмовлено.

У відповідності із положеннями ст.79 КЗпП України про порядок і умови надання щорічних відпусток щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. (ч.1) Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. (ч.2) Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. (ч.5)

Як визначено у ч.11 ст.10 Закону України «Про відпустки» (далі Закон) про порядок надання відпусток конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Згідно із ч.13 ст. 10 Закону щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються пільговикам, в тому числі - інвалідам.

Судом також встановлено, що позивач 23 грудня 2014 року звернувся до відповідача з заявою про надання відпустки з 12 січня 2015 року терміном на 41 календарний день, оскільки мав таку кількість днів невикористаної відпустки та з метою оздоровлення. (а.с. 40)

Як вбачається з матеріалів справи заявами від 05.01.2015 p., 23.01.2015 р., та 09.02.2015 року позивач звертався з проханням перегляду рішення щодо відмови в наданні відпустки, але листом від 10.02.2015 р. № 17-20-15 та листом від 11.02.2015 р. № 17-22-15 йому було знову повідомлено про відмову у наданні відпустки.

В своїх листах про відмову надання відпустки позивачу за його заявою відповідач, посилаючись на ст.10 Закону зазначив, що норми Закону не містять виключень щодо можливості їх недотримання при наданні щорічних відпусток. Закон опосередковано передбачає, що черговість надання щорічних відпусток працівникам пільгових категорій також має визначатись графіками щорічних відпусток.

При цьому відповідач у листі (без дати) на депутатське звернення від 12.02.2015 року повідомив, що адміністрація не заперечує щодо надання відпустки позивачу у інший період за наявності відповідного документа про необхідність у лікуванні.

Між тим, позивач є інвалідом 3-ї групи, отже щодо нього діє також норма Закону, викладена у ч.13 ст.10 Закону «Про відпуски» про те, що він має пільги стосовно права його, як інваліда, на вибір щорічної відпустки за його бажанням в зручний для нього час. Посилання відповідача на урахування інтересів виробництва та особистих інтересів працівників, у даному випадку щодо заяви про надання, відпустки у січні 2015 р. не підтверджено у судовому засіданні, зокрема представниками обох сторін стосовно незначної кількості бажаючих працівників на відпустку у січні 2015 року та наявності виробничої необхідності.

Крім наведеного, суд обґрунтовано взяв до уваги вищевикладені обставини, що склалися на час звернення позивача із заявою від 23.12.2014 року про надання відпустки з 12 січня 2015 року та обґрунтовано вважав дії відповідача такими, що не узгоджуються із наведеними положеннями законодавства щодо ненадання пільг працівнику, який є інвалідом.

Встановлено, що згідно з ч. 10 ст.10 Закону затверджені графіки відпусток доводяться до відома всіх працівників, з якими графік був узгоджений під розписку. Як зазначив відповідач позивач був ознайомлений з графіком про відпустки під розписку, однак він у період з 15 грудня по 25 грудня 2014 року не подав керівництву Компанії чи Департаменту управління персоналом та соціальної сфери будь-яких заяв чи звернень, якими висловлював би свою незгоду з періодами щорічної відпустки, зазначеними у графіку на 2015 рік, що також не відповідає проханню позивача у заяві 23 грудня 2014 року про надання відпустки з 12 січня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до обґрунтовано висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відмова відповідача в задоволенні заяви позивача від 23 грудня 2014 року про надання відпустки з 12 січня 2015 року не відповідає положенням законодавства про захист прав інвалідів, зокрема ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки», щодо права інваліда на отримання щорічної відпустки у зручний для нього час.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують, позивач є інвалідом 3-ї групи та має пільги стосовно права його, як інваліда, на вибір щорічної відпустки за його бажанням в зручний для нього час.

Посилання відповідача на те, що надання позивачу відпустки згідно його заяви від 23.12.2014 р. про надання щорічної відпустки з 12.01.2015 р. призвело б до порушення роботодавцем ч.11 ст.10, ч.1 ст.21 ЗУ «Про відпустки» правового значення для вирішення спору не мають, так як спір стосується надання відпустки за бажанням працівника.

Крім того, графік відпусток узгоджувався за 2015 р., а позивач подав заяву про відпустку за минулий час і адміністрації було відомо про інвалідність позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді