Справа №490/9416/15-ц 19.11.2015 19.11.2015 19.11.2015
Провадження № 22ц/784/2756/15 Суддя першої інстанції Мамаєва О.В.
Справа № 490/9416/15-ц Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Кутовая Т.З., Крамаренко Т.В.,

при секретарі Лівшенко О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області на ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року за поданням державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області (надалі - ДВС) про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 вересня 2015 року ДВС звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2

Свої вимоги заявник мотивував тим, що у ДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі, виданого 19 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості по кредитному договору у розмірі 365 237, 33 дол. США та 509 237.74 грн., а також судових витрат.

Незважаючи на вжиті заходи з боку ДВС щодо примусового виконання рішення, станом на 2 вересня 2015 року зазначене рішення суду не виконано, у зв'язку з чим ДВС просила суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2013 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ДВС просила скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги подання в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на примусовому виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого по цивільній справі № 2/489/27 19 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості по кредитному договору у розмірі 365 237, 33 дол. США та 509 237.74 грн., а також судових витрат (а.с.3-5).

19 березня 2014 року державним виконавцем Куліченком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 7).

Згідно ст. 377-1 ЦПК України судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду особи за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів за поданням державного виконавця.

Відповідно до положень ст. 122 ЦПК України на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом суддя відкриває провадження у цивільній справі (а у випадках, передбачених законом, відмовляє у відкритті провадження), про що постановляє відповідну ухвалу. Зазначена норма закону є обов'язковою і при розгляді справ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Звернення до суду із заявою і відкриття провадження у справі суддею тягне за собою виникнення цивільного процесу з конкретним складом його учасників. Кожний учасник процесу посідає своє, визначене йому законом процесуальне становище і може користуватися наданими йому правами і нести процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що судом було розглянуто подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без постановлення ухвали щодо відкриття провадження у справі та призначення подання до розгляду в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки за змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування, саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

У зв'язку із необхідністю оперативного розгляду подання суб'єкт його внесення може бути повідомлений про час і місце розгляду у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 74 ЦПК України.

Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання. Проте у випадку необхідності з'ясування судом обґрунтованості внесеного подання явку державного виконавця до суду може бути визнано обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів справи та ухвали, суд першої інстанції дійшовши висновку, що державний виконавець не надав суду будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, взагалі не викликав останнього в судове засідання, хоча саме суб'єкт подання повинен довести факт ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду.

При цьому не може бути взято до уваги заявлене одночасно при зверненні до суду з поданням клопотання державного виконавця про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, оскільки нормами ЦПК України таке провадження взагалі не передбачено.

За такого, доводи скарги щодо порушення судом норм процесуального законодавства заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що зазначена ухвала постановлена з порушенням вимог закону, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.З. Кутовая

Т.В. Крамаренко