Справа № 0909/4190/2012
Провадження № 22-ц/779/2537/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконаця міського відділу ВДВС Коломийського МРУЮ про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року державний виконавець відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області звернувся до суду із поданням, погодженим з начальником відділу Державної виконавчої служби, про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист № 0909/4190/2012 від 10.10.2013 року, виданий Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, боргу на користь Верховинської районної державної адміністрації в сумі 821 157, 47 грн.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06 квітня 2015 року задоволено подання відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання ним зобов'язань по сплаті заборгованості в розмірі 821 157, 47 гривень на користь Верховинської районної державної адміністрації згідно рішення Коломийського міськрайонного суду по справі №0909/4190/2012 від 10.10.2013 року.

Негайне виконання ухвали доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України та відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права.

На думку апелянта, державним виконавцем до суду не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань. Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні. А в цій спірній ситуації взагалі відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведену роботу державного виконавця та про ухилення боржника від виконання кредитного зобов'язання.

Судом не врахована та обставина, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України.

Апелянт також зазначив, що обмеження у праві виїзду за кордон тільки позбавить боржника можливості поїхати в іншу країну, отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та таким чином виконати кредитне зобов'язання.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Вислухавши апелянта та його представника, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, не вчиняє будь-яких дій з метою погашення заборгованості, на виклики державного виконавця боржник не з'являється, обов'язки покладені на боржника у виконавчому провадженні згідно Закону України «Про виконавче провадження» не виконує, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду з України.

Проте погодитись із таким висновками суду повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Суд не звернув уваги на те, що ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не передбачено повноважень суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон, а положеннями цієї статті визначено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону України від 4 листопада 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Так, суд першої інстанції не з'ясував, чи отримував ОСОБА_2 копію постанови про відкриття виконавчого провадження; чи мав ОСОБА_2 можливість із урахуванням часу отримання такої постанови виконати в добровільному порядку рішення суду; чи здійснювався державним виконавцем вихід на місцевість із перевіркою знаходження ОСОБА_2 за місцем проживання, вказаного у виконавчому листі; чи ухилявся боржник від вчинення виконавчих дій, і в залежності від встановленого не прийняв законне і обґрунтоване рішення, здійснивши передчасний висновок про доведення необхідності застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 квітня 2015 року скасувати.

Направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк