Провадження № 2/344/4779/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Татарінової О.А.,

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири,що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. К. Данила, 14 б кв.13. Відповідач ОСОБА_3 являється сином позивачки та зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 б що в м. Івано-Франківську. Спільне проживання в даній квартирі стало нестерпним, через те, що відповідач не поважає позивачку, вчиняє сварку з будь-якого приводу, ображає її словами нецензурної лайки, погрожує фізичною розправою, відповідач неодноразово судимий. В квартирі АДРЕСА_1 б м. Івано-Франківську проживає без згоди ОСОБА_2 співмешканка відповідача та їхня дитина. Відповідач не сплачує коштів за комунальні послуги, а коштів позивачки не вистачає, оскільки вона є пенсіонером, внаслідок чого утворились борги та з травня 2015 року в квартирі відключені водопостачання та газопостачання. Протягом останнього року конфлікти стали постійними, відповідач систематично виганяє позивачку з житла, остання змушена блукати по вулицях і ночувати у друзів чи знайомих, відповідач нищить одяг, предмети домашньої обстановки, умисно зламав замок на вхідних дверях, виносить цінні речі з дому. Оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим проживання позивача в квартирі, позивач просить суд виселити відповідача ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 б в м. Івано-Франківську без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення,аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 є власником та проживає в квартирі за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. К. Данила, 14 б кв.13.(а.с.7).

Позивач ОСОБА_2 являється інвалідом 3 групи (а.с.10).

Відповідно до довідки про склад сімї №02-02/3155, в квартирі АДРЕСА_2 б в м. Івано-Франківську зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 -уповноважений власник, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 -син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4-син. (а.с.9)

Протягом 2015 року відповідач влаштовує конфлікти, систематично виганяє позивача з житла, остання змушена ночувати у друзів чи знайомих, та зламав замок на вхідних дверях.

Вищезазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно висновку дільничого інспектора міліції ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС ОСОБА_7 ОСОБА_3 висенено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сімї (а.с.27)

Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами з приводу неправомірних дій відповідача відносно неї (а.с.12-17,36-37).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.07.2015 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст. 173 КупАП (а.с.46)

З копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається,що 15.05.2015 року відповідач вчинив конфлікт, в ході якого ображав позивача нецензурною лайкою та погрожував (а.с.18-34) Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.08.2015 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, та йому оголошено зауваження. (а.с.18-19).

З копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається,що 27.08.2015 року відповідач вчинив конфлікт, в ході якого ображав позивача.Також відповідач пошкодив вхідні двері у помешкання та виламав замок (а.с.56-63) Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.09.2015 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст. 173 КупАП (а.с.46)

Згідно скарги мешканці будинку по вул.К.Данила № 14б в м.Івано-Франківську звернулися до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з приводу порушень правил співжиття ОСОБА_3

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку, передбачені ст. 116 ЖК України.

Ст. 116 ЖК України передбачене виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За змістом даної норми виселення вказаних у ст. 116 ЖК осіб без надання іншого жилого приміщення - санкція за скоєне правопорушення.

а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Наймач відповідає за дії малолітніх та неповнолітніх дітей. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень;

б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо;

в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Надані на підтвердження заявлених позовних вимог висновки Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області та постанови суду є належними доказами по справі,оскільки містять дані про протиправну поведінку відповідача, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одній квартирі.

Позивачем було надано суду докази, які підтверджують, що відповідач систематично порушує правила проживання в одній квартирі, а заходи запобігання такій поведінці відповідача є безрезультатними.

Суд вважає, що позивачем наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача із житлового примішення, оскільки в судовому засіданні встановлено факти порушення відповідачем правил співжиття.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню,оскільки в судовому засіданні було встановлено,що відповідач систематично порушує правила співжиття, заважає сусідам і робить неможливим проживання позивача в квартирі, оскільки після офіційного попередження та оголошення судом зауваження, відповідач двічі притягався до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати.

На підставі викладеного, ст. ст. 9, 116 ЖК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61,88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення -задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 487 гривень 20 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Татарінова О.А.