Справа №588/515/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 22-ц/788/1954/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

при секретарі судового засідання - Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 вересня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, штрафних санкції, 3% річних та інфляційних збитків, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3535 грн. заборгованості, 1409 грн. 26 коп. штрафних санкцій, 72 грн. 06 коп. - 3% річних, 1438 грн. 75 коп. інфляційних збитків. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 238 грн. 24 коп. судового збору та 2498 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позов не встановив який саме договір укладено між сторонами: придбання товару, поставки товару чи виробництва товару, не з'ясував чи дійшли сторони договору згоди щодо всіх істотних обставин справи. Вказує про відсутність у матеріалах справи Акту замірів, який є невід'ємною частиною договору і свідчить про його нікчемність відповідно до ст.215 ЦК України. Доводить, що у неї не виникло передбаченого п.4.1 Договору обов'язку здійснити доплату у розмірі 3535 грн. на протязі 2-х днів з моменту отримання виробів, згідно акту встановленого зразка, оскільки такий акт взагалі не складався і в порушення п.3.3 Договору ОСОБА_4, як продавець, не був присутній 17 грудня 2014 року при складанні та підписанні Акта приймання-передавання виконаних робіт. Вважає, що спірний договір має змішаний характер і передбачає не лише придбання товару, а й надання послуги по його установці, у зв'язку з встановленням усіх 4-х вікон з порушенням діючих норм та правил, що підтверджено висновком судової будівельної експертизи, вона, як споживач, має право на захист своїх прав відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що висновок суду про наявність її вини у несвоєчасному перерахуванні коштів відповідачеві є помилковим, оскільки він не повідомив їй свої реквізити для здійснення безготівкової оплати. Крім того, вважає, необґрунтованим стягнення з неї судом 2498 грн. витрат на правову допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги від 28 січня 2015 року укладеним між позивачем та його представником обумовлена винагорода у розмірі 1000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу виробів із металопластикового та алюмінієвого профілю №13/1, за умовами якого, продавець поставляє, а покупець приймає та оплачує вироби з профілю АЛЮПЛАСТ 2000 і АЛЮПЛАСТ 4000 з 1-но та 2-х камерним стіклопакетом, згідно Акту замірів завіреного сторонами, який являється невід'ємною частиною даного Договору. Вироби виконані по індивідуальних замірах покупця у відповідності з кресленнями, погодженими з покупцем. Додаткова комплектація: відповідно до карти замірів (п.п.1.1-1.3 договору а.с.3-8).

Згідно з п.2.1 Договору загальна вартість замовлення складає 11635 грн.

У п.4.1 договору сторони визначили, що оплата за товар здійснюється за бажанням покупця у готівковій або безготівковій формі у національній валюті у розмірі повної вартості виробів шляхом внесення передплати в сумі 8100 грн. Доплата в сумі 3535 грн. здійснюється протягом двох днів з моменту отримання виробів згідно з актом установленого зразка.

Відповідно до п.8.2 Договору у випадку несвоєчасного розрахунку за Договором, покупець сплачує продавцю штрафні санкції у розмір 0,05% від вартості замовлення, за кожен день прострочення.

У картах замірів металопластикових та алюмінієвих виробів від 29 листопада 2014 року, які є невід'ємною частиною Договору (п.1.1), вказано як замовника ОСОБА_3, зазначено її адресу та телефон, малюнок віконного блоку з профілю АЛЮПЛАСТ 4000 розміром 850х1440 мм містить поворотно-викидну стулку, яка має відчинятись у правий бік віконною ручкою з лівого боку. Балконні двері двох балконних блоків з профілю АЛЮПЛАСТ 2000 на малюнку, накресленому у карті замірів, зображено таким чином, що верхня частина має бути заповнена склом, а інша містить штрихи, які вказують на те, що нижня частина дверей має бути заповнена іншим чином, ніж верхня частина, зокрема пластиком. Карти замірів металопластикових та алюмінієвих виробів підписані відповідачем (а.с.4, 6).

Судом також встановлено, що 17 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_4 були поставлені за місцем проживання відповідача АДРЕСА_1 два балконні блоки з профілю АЛЮПЛАСТ 2000, які складаються з глухого віконного блоку та балконних дверей, та два віконні блоки з профілю АЛЮПЛАСТ 4000: одне з яких - розміром 850х1440 мм з однією поворотно-викидною стулкою, інше - розміром 1310х1440 мм з двома стулками: глухою та поворотно-викидною, про що складного відповідний акт, який підписаний замовником та виконавцем, де зазначено, що претензій одне до одного у замовника та виконавця немає. Підписання даного акта є підставою для кінцевого розрахунку між замовником та виконавцем (а.с.9).

Таким чином, акт прийому-передачі виконаних робіт від 17.12.2014 року між виконавцем ФОП ОСОБА_4 та замовником ОСОБА_3 свідчить про те, що ОСОБА_4 поставив вироби із металопластикового та алюмінієвого профілю згідно договору купівлі-продажу №13/1 від 01.12.2014 року, проте зазначений акт не містить відомостей щодо переліку робіт які були зроблені, однак є підставою для кінцевого розрахунку між замовником та виконавцем.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст. ст.526, 629, 655 ЦК України та виходив з того, що у порушення умов договору купівлі-продажу відповідач, отримавши 17 грудня 2014 року замовлені вироби, не виконала умови договору щодо здійснення позивачу доплати у сумі 3535 грн. протягом двох днів з моменту отримання виробів, а тому стягнув з неї цю суму і передбачений п.8.2 договору штраф за кожен день прострочення розрахунку в розмірі 0,05% від вартості замовлення та в порядку ст.625 ЦК України 3% річних за період з 20 грудня 2014 року по 25 серпня 2015 року та інфляційні збитки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. 655 ЦК України, а саме правовідносини з купівлі-продажу .

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за договором купівлі - продажу від 01 грудня 2014 року належним чином мне виконала, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача та стягнув на його користь з відповідача заборгованість за договором у сумі 3535 грн., штрафні санкції за невиконання умов договору у сумі 1409 грн. 26 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 72 грн. 06 коп. та інфляційні збитки у сумі 1438 грн. 75 коп.

Розрахунок заборгованості наведений у рішенні є правильним та відповідачем ОСОБА_3 не спростований.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Належних та допустимих доказів на підтвердження поставлення позивачем ФОП ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 товару неналежної якості, відповідачем у передбаченому ст.ст.10, 60 ЦПК України порядку суду не надано. Саме по собі твердження апелянта ОСОБА_3 про те, що доставлені їй вироби не відповідали її замовленню та якості не дають підстав вважати, що доставлений товар не відповідав умовам укладеного договору від 01.12.2014 року, зробленим замірам та вимогам якості, встановленим для цієї категорії продукції.

Доводи апелянта про те, що позивач за домовленістю був зобов'язаний встановити пластикові вікна та двері, однак це зробив не якісно та не усунув недоліків, що були допущені при встановленні цих виробів, колегія суддів не може прийняти до уваги з тих підстав, що відповідачем ОСОБА_3 не було надано суду відповідних доказів про таку домовленість, а позивач таку домовленість заперечує, посилаючись на те, що відповідач уклала лише договір купівлі-продажу виробів і послугу з їх монтажу не замовляла, про що свідчить змісту договору купівлі-продажу та акт прийому-передачі виконаних робіт.

Посилання апелянта на те, що договір від 01.12.2014 року не є укладеним і є нікчемним в силу ст.215 ЦК України, оскільки відсутній Акт замірів, є надуманими і колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2014 року, ще до підписання договору, сторонами була узгоджена та підписана карта замірів (а.с.4, 6), що не заперечується сторонами, ця карта замірів і є невід'ємною частиною цього договору, оскільки інших актів замірів сторони не робили і відповідачем ці обставини не спростовані. Крім того, договір купівлі-продажу виробів від 01.12.2014 року на час розгляду справи недійсним не визнавався і є правомірним відповідно до вимог ст.204 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не виникло обов'язків сплачувати грошові кошти за договором, оскільки ОСОБА_4 особисто не привозив її виготовлені вироби, а також не надав банківських реквізитів, на які вона повинна була перерахувати кошти за договором також є безпідставними, оскільки відповідач ОСОБА_3 приймаючи вироби за актом прийому-передачі виконаних робіт від 17.12.2014 року особисто підписала даний акт, прийняла виготовлені вироби і зауважень з приводу поставленої продукції, а також відсутності виробника при підписанні акту не мала, а тому повинна була належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за договором стосовно повного розрахунку і саме це не виконання зобов'язання є підставою для відповідальності, яка передбачена умовами договору, ЦК України та іншими нормативними актами. Крім того, відповідно до умов п. 4.1 договору оплата за товар може проводитися у готівковій або у безготівковій формі, а тому не повідомлення позивачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 банківських рахунків не позбавляє останню належним чином виконувати умови договору по сплаті грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно були застосовані норми матеріального права, зокрема ст.852 ЦК України та ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів», колегія суддів також не може прийняти до уваги, зважаючи на те, що, вирішуючи спір, суд вірно керувався нормами цивільного законодавства, що регулюють договір купівлі-продажу. Факт укладання саме договору купівлі-продажу виробів вбачається зі змісту договору, який підписаний сторонами і цей договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме продажу металопластикових виробів, інших умов договір не містить. Крім того відповідач ОСОБА_3 при розгляді цієї справи не скористувалася своїм правом звернутися з зустрічними вимогами до позивача, а лише після ухвалення рішення суду, звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 за захистом своїх прав як споживача, а тому у суду не було підстав для застосування до спірних правовідносин вимог Закону України « Про захист прав споживачів». ( а.с. 184-185)

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення судом з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки данні витрати були стягнути судом відповідно до вимог ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, з урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та роз'яснень викладених у п.п.47, 48 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Достовірність наданих представником позивача документів про отримання ним коштів за надані правові послуги та доведеність цього факту сумнівів у колегії суддів не викликають. Визначений судом першої інстанції їх розмір відповідає обставинам справи, обсягу витраченого фахівцем в галузі права часу на підготовку документів, на участь в судових засіданнях з врахуванням часу, на який були призначені ці засідання, що підтверджується журналами судових засідань, договором про надання правової допомоги, звітами про проведення робіт по договору, а також квитанціями до прибуткового касового ордеру про сплату грошових коштів ОСОБА_4 та відповідачем не спростований. (а.с.11, 12, 13, 16, 128, 129, 130,131, 147, 148)

Інші доводи апелянта стосовно порушення судом норм матеріального та процесуального права колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони є такими ж самими, як і обставини на які відповідач ОСОБА_3 посилалася як на підставу своїх заперечень, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, апелянт не навела і її доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -