ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/6776/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника відповідача Мартинюка Є.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «КБ «Хрещатик») про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного між позивачем та банком договору строкового банківського вкладу, за час строку вкладу йому були нараховані відсотки в сумі 2 958,90 грн., однак з зазначеної суми відповідачем, на його думку, незаконно були утримані податок з нарахованої суми процентів по вкладу у розмірі 20% та військовий збір у розмірі - 1,5%. Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки 636,17 грн., моральну шкоду 2 436 грн., а також з відповідача на користь держави штраф за порушення законодавства про захист справ споживачів у сумі 3 889,31 грн. Також на обґрунтування позову посилався на порушення відповідачем п. 3.6 договору, а також вимог п. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, згідно яких оподаткування нарахованої банком суми процентів по вкладу має відбуватись, на його думку, лише з 01.01.2016 року. Також позивач посилався на порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 1 та ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також порушення пп. 4 п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 21, п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ненадання йому відповідачем відповідної інформації про оподаткування нарахованих відсотків по банківському вкладу та стягнення військового збору під час укладання договору банківського вкладу.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача у свою чергу заперечив проти задоволення позовних вимог та на обґрунтування своєї позиції посилався на те, що пунктом 3.6 укладеного між сторонами договору строкового банківського вкладу передбачена інформація щодо оподаткування суми процентів за депозитним вкладом, яке здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні позивача та представника відповідача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2015 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 укладений договір банківського вкладу «Енергія весни» у національній валюті із щомісячною сплатою процентів №221D-587810 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти на рахунок в сумі 50 000 грн. на термін з 09.04.2015 року по 09.07.2015 року під 24 % річних.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 3.6 укладеного між сторонами договору передбачена інформація щодо оподаткування суми процентів за депозитним вкладом, яке здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку позивача за період з 09.04.2015 року по 09.07.2015 року позивачу ОСОБА_1 були нараховані відсотки в сумі 2 958,90 грн., але виплачено лише 2 322,73 грн., при цьому утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі - 20% та військовий збір у розмірі - 1,5%.

Загальна сума утриманого податку та військового збору за весь строк вкладу по зазначеному договору складає 636,17 грн.

Водночас, 28 грудня 2014 року було прийнято Закон України № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01 січня 2015 року встановлено 20-відсоткову ставку на пасивні доходи, отримані фізичними особами-платниками податків, у тому числі, в якості процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (підпункти 167.5.3. та 167.5.1. пункту 167.5. статті 165 Податкового кодексу України).

З 01 січня 2015 року відносно «відсотків, нарахованих за податковий (звітний) місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитних спілок в кредитній спілці» згідно п. 167.5 Податкового кодексу України ставка ПДФО встановлена у розмірі 20 відсотків для пасивних доходів (за винятком окремих дивідендів). Перелік пасивних доходів визначений підпунктом 167.5.3 Податкового Кодексу, в який, зокрема, включені:

01) відсотки на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок;

02) відсотки на вклад (депозит) в кредитних союзам.

Також, з 01 січня 2015 року, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (фізичні особи - резиденти і нерезиденти, та податкові агенти).

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (Пункт 16/1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 1.4. пункту 16/1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1.5 % від бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб).

Відповідно до підпункту 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (20% до пасивних доходів). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа (податковий агент) або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (підпункт 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України).

Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що утримавши з нарахованих відсотків по банківському вкладу позивача відповідні податки та військовий збір на загальну суму 636,17 грн. та перерахувавши зазначену суму до Державного бюджету України - відповідач діяв відповідно до вимог вище зазнаних норм Законів України та у межах своїх повноважень, визначених зазначеними Законами.

А тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків у сумі 636,17 грн. суд визнає необґрунтованими, безпідставними, а також приходить до висновку про те, що у їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог щодо стягнення матеріальних збитків - у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити з вище наведених мотивів, а також відсутності належних доказів заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди.

З тих же мотивів суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача відповідного щтрафа за порушення законодавства про захист прав споживачів, при цьому суд також враховує, що позивач, як приватна особа, не відноситься до кола посадових та юридичних осіб, підпорядкованих Кабінету Міністрів України, які наділені повноваженнями звернення до суду з позовами про стягнення штрафу за порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача на обґрунтування позову в частині порушення відповідачем п. 3.6 договору, а також вимог п. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, згідно яких оподаткування нарахованої банком суми процентів по вкладу має відбуватись, на його думку, лише з 1.01.2016 року, з урахуванням наступного.

Порядок набрання чинності законами України регламентовано нормою прямої дії статті 94 Конституції України - закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Згідно положень, закріплених у частині першій статті 58 Конституції України - дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки, положення Закону України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким з 01.01.2015 року запроваджено оподаткування пасивних доходів громадян та стягнення військового збору, на день такого оподаткування та стягнення були чинними, то відповідачем правомірно застосовані зазначені положення під час регулювання спірних правовідносин.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 1 та ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також порушення пп. 4 п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 21, п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ненадання йому відповідачем відповідної інформації про оподаткування нарахованих відсотків по банківському вкладу та стягнення військового збору під час укладання договору банківського вкладу, з урахуванням наступного.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Разом з тим, у судовому засіданні об'єктивно встановлено, що позивачем було добровільно укладено та підписано договір, відповідно до пункту 3.6 якого передбачено оподаткування суми процентів за депозитним вкладом відповідно до чинного законодавства України.

При цьому судом враховується, що позивач на час розгляду цієї справи у суді, з відповідним позовом щодо визнання зазначеного пункту договору недійсним до суду не звертався.

Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем вищезазначених норм Законів та обмеження його права доступу до інформації суд визнає необґрунтованим та безпідставним.

На підставі викладеного та керуючись стст. 10, 11, 31, 15, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.