____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8978/15-ц
Провадження № 2/520/4098/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь 8 180, 90 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що неправомірними діями ОСОБА_2 йому заподіяні матеріальні збитки, які були витраченні під час проведення виконавчих дій по виконанню раніше винесених судових рішень.

Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити, вказуючи, що відповідач ухиляється від виконання раніше винесених судових рішень.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 21.09.2015 року надала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у звязку з госпіталізацією дитини її представника, однак належних доказів цього суду надано не було. Крім того, 18.09.2015 року надала до суду письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1, відповідно до договору дарування АЕА № 778106, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстровано в реєстрі за № 8354 18 липня 2001 року, належить ? частина домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Одесі, вул.6-а Лінія 6-ої станції Люстдорфської дороги, буд. № 8, що складається в цілому з одного кам'яного будинку під літ. «А», загальною площею 48,1 кв.м, та надвірних споруд «Б»- сарай з льохом, «Г»- гараж, «Е»- сарай, № 1,4-огорожі, I- мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 468 кв.м.

Вказане встановлено заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року, а у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачці ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 81/100 частина домоволодіння, який розташований за адресою м. Одеса, вул. 6-а лінія 6 ї станції Люстдорфської дороги, 8, що підтверджується Свідоцтвом про право власності видане 19 березня 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2005 року встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 468 кв.м. ,розташованої за адресою м. Одеса, вул.. 6-а лінія 6 ї станції Люстдорфської дороги, 8, між співвласниками в частках ? кожному, та встановлено межі розподілу між позивачем та відповідачем.

Позивач стверджує, що в примусовому порядку вищевказане рішення суду не було виконано, тому як не було вирішено питання щодо самочинних будівель і споруд, з звязку з чим 2007 році він звернувся до Київського районного суду м.Одесі з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні ділянкою шляхом знесення самочинних споруд.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою при будинку № 8 по вул.. 6 лінія Люстдорфської / Чорноморської дороги шляхом звільнення ділянки площею 102 кв.м. і знесення самовільних споруд: 1-5 площею 10,9 кв.м.; 1-4 площею 26,0 кв.м.; 106 площею 7,0 кв.м.; 1-7 площею 10 кв.м.; 1-8 площею 7,8 кв.м.; 1-9 площею 5,8 кв.м.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі у розмірі 10 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

21.10.2009 року в ході проведення виконавчих дій з виходом державного виконавця за адресою: м.Одеса, 6-а Лінія 6-ої станції Люстдорфської дороги, буд. № 8 було встановлено, що ОСОБА_2 рішення суду не виконала, повідомивши, що на споруди, які необхідно знести згідно рішення суду видано свідоцтво про право власності (а.с. 23).

Позивач вказує, що під час проведення виконавчих дій (план-схеми), знос (демонтаж) самовільних будівель, виготовлення технічної документації ним було витрачено грошових коштів на загальну суму 8180, 90 грн.

На підтвердження своїх вимог позивач надає: квитанцію №210033090 від 11 липня 2011 року на суму 120 гривень; квитанцію № 210033091 від 11 липня 2011 року на суму 5 гривень; квитанцію 0308-1 № 46 від 09 квітня 2010 року на суму 120 гривень; квитанцію 0308-1 № 47 від 09 квітня 2010 року на суму 3 гривні; квитанції Укрпошти на суму 1,50 гривень, 9 гривень, 7 гривень; квитанцію від 01.10.2009 року на суму 2500 гривень (технічний проект); квитанцію від 17.06.2003 року на суму 488,21 гривень (акт № 4708); квитанцію від 12.10.2009 року на суму 3184 гривень 50 копійок (Договір від12.10.2009 року демонтаж споруд); квитанцію від 12.10.2009 року на суму 63,69 гривень; Акт № ОУ-0000032 здачі-прийняття робіт від 10.11.2009 року на суму 1550 гривень; квитанцію за надання витягу з Державного реєстру від 18.05.2015 року на суму 120 гривень; квитанцію від 18.05.2015 року на суму 9 гривень (послуги банку).

Проте, вирішуючи справу по суті суд враховує положення пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» для своєчасного і правильного вирішення справи сторона, яка заявляє вимоги, про відшкодування шкоди, повинна надати суду серед іншого докази, що підтверджують заподіяння шкоди майну її реальній розмір.

Позивач у своїй позовній заяві не зазначає, якими саме діями чи бездіяльністю відповідач спричинила йому матеріальну шкоду та не надає жодних доказів, які підтверджують такі факти.

Крім того пунктом 2 Постанови звертається увага на те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже, правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювана шкоди, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювана та вина.

Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Проте позивач не наводить доказів в підтвердження того, що саме протиправними діями (бездіяльністю) відповідача йому спричинена шкода в розумінні ст. 1166 ЦК України.

Слід зазначити, що Акт №4708 попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта та квитанція до нього від 17.03.2003 року не є витратами виконавчого провадження, так як вказані витрати пов'язані з розглядом цивільної справи № 2-680/05, а від так не можуть вважатися шкодою завданою протиправними діями відповідача та повинні були стягуватись під час розгляду справи.

Також, надані позивачем копії квитанцій №210033090, №210033091 від 21.07.2011 підтверджують оплату ІТЗ р., що також відноситься до витрат, пов'язаних з розглядом цивільної справи.

Згідно ст. 215 ЦПК України витрати, по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з розглядом справи стягуються за рішенням суду, а тому повинні бути стягнуті попередніми рішеннями суду.

Крім того в своїй позовній заяві позивачем не доведено витрати, здійснені в зв'язку з виконанням рішення суду по квитанції №210033090 від 09.04.2010 р - 120 грн, та 3 грн. послуги банку., три квитанції Укрпошти - на суму 17,5 грн., квитанція №210033090 від 18.05.2015 р - 120 грн. за надання витягу та 9 грн. послуги банку, оскільки не зрозуміло, в зв'язку з чим проводились вказані витрати.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в позові.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону; авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій,-

Згідно ч. 3 ст. 41 вказаного Закону витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 даної статті передбачено, що вказані витрати виконавчого провадження стягуються з боржника за постановою державного виконавця.

Ст.43 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплює порядок розподілу стягнутих з боржника грошових сум, в тому числі передбачено повернення авансового внеску стягувану, направленого на організацію та проведення виконавчих дій.

Отже витрати позивача, пов'язані з організацією проведення виконавчих дій, а саме договір №09/10, акт здачі-прийняття робіт та квитанція від 01.09.2009 року на виготовлення технічного проекту, стягуються відповідно до ст.ст.41-43 ЗУ «Про виконавче провадження» з боржника в межах виконавчого провадження на стадії розподілу витрат, а не за рішенням суду.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі, за їх безпідставністю.

На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7,8,10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя Куриленко О. М.