Провадження № 2/0202/2955/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16.05.2006 року станом на 26.09.2012 року у розмірі 147 265 грн. 61 коп.; з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.; з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» стягнути судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № ROMASE00000072 від 16.05.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2009 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» були задоволені.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не зявився, відповідно до заяви від 22.10.2015 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, відповідно до заяви просила суд розглядати справу без її присутності, у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки з 2006 року ні вона, ні хто-небудь інший будь-яких платежів на користь ПАТ КБ «Приват Банк» по даному кредитному договору не здійснювали. ПАТ КБ «Приват Банк» в судовому порядку будь-яких майнових вимог до неї не предявляв з червня 2006 року по грудень 2012 року.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.05.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ROMASE00000072, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2009 року.

Для забезпечення виконання кредитного договору 20.10.2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником, як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в 10 000 грн. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № ROMASE00000072 від 16.05.2006 року заборгованість станом на 26.09.2012 року склала 157 265 грн. 61 коп., яка складається з наступного: 12 266 грн. 70 коп. заборгованість за кредитом; 57 292 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 032 грн. 15 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 81 673 грн. 78 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Заперечуючи обставини позову, відповідач ОСОБА_1 в своїй заяві просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки строк дії договору був встановлений до 15 травня 2009 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду лише 17.10.2012 року.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 16.05.2006 року строк дії якого вказаний до 15.05.2009 року, заборгованість за кредитним договором виникла з червня 2006 року, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у жовтні 2012 року, по закінченню пятирічного строку, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 549, 551, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар