Справа № 645/5129/15-ц
Провадження № 2/645/1727/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

секретарів судового засідання Петленко І.І., Сєркової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між сторонами 27.10.2011 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що у 2011 році у неї склались неприязні стосунки із сином ОСОБА_3, який проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належала позивачеві на праві власності, у звязку з чим позивач вирішила його зняти з реєстраційного обліку у цій квартирі та продати її, однак її син категорично заперечував проти добровільного зняття з реєстрації. Позивач стверджує, що про вказані обставини вона розповіла своїй знайомій ОСОБА_2, яка запропонувала оформити вказану квартиру на неї, для того щоб без згоди сина позивачки виписати його з квартири. Позивач наголосила, що вона була введена в оману відповідачем, яка, користуючись її юридичною необізнаністю, вмовила її підписати договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посилаючись на те, що цей договір укладається для того, щоб мати всі законні підстави для зняття з реєстраційного обліку сина позивача. Крім того, повідомила, що грошові кошти за купівлю квартири відповідач пообіцяла їй передати пізніше, але до цього часу їх так і не передала.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Позивач та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, в судовому підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Матеріли справи містять заяву відповідача про розгляд справи за її відсутності.

У запереченні на позов (вх. № 19184 від 03.07.2015 року) відповідач стверджувала, що нею законно набуто право власності на квартиру № 91 за адресою: м. Харків, вул. Краснодарська, буд. 171-Г, грошові кошти за купівлю цієї квартири нею передані позивачу ще до підписання договору купівлі-продажу квартири. Крім того, відповідач вважає, що звернення позивача з даним позовом зумовлене конфліктом, що виник між ОСОБА_1 та матірю відповідача ОСОБА_5, з приводу незадоволення вимоги ОСОБА_6 здійснити встановлення системи індивідуального опалення в квартирі останньої за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделеєва, 33-А, к.в 57, на підставі спадкового договору, укладеного між ними 11.05.2012 року. Відповідач стверджує, що її мати спочатку відповіла ОСОБА_1, що не може встановити систему індивідуального опалення та пообіцяла поступово вирішити це питання і лише 23.04.2014 року надіслала позивачеві 14000 грн., на підтвердження чого відповідач надала копію квитанції № 28 від 23.04.2014 року, проте позивач відмовилась їх отримувати через те, що вона їй вже відмовила та їй від неї нічого не потрібно. Після цього, 22.09.2014 року спадковий договір № 669 від 11.05.2012 року було розірвано за ініціативою ОСОБА_1.

Крім того, відповідач заявила про необхідність застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки спірний договір укладений між сторонами 27.10.2011 року, у звязку з чим строк на подачу до суду позовної заяви про визнання його недійсним сплив 27.10.2014 року.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, суд встановив наступне.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири, від 07 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за № 2281, ОСОБА_1 (Продавець) продала, а ОСОБА_2 (Покупець) придбала квартиру АДРЕСА_2. Відповідно до п. 2 вказаного договору, продаж квартири вчинена сторонами за ціною 240000 гривень, які Продавець одержала повністю від Покупця ще до підписання цього договору. Розрахунок проведено повністю. Ціна продажу, зазначена в договорі, за твердженням сторін, відповідає їх дійсним намірам (а.с. 26-29).

Позивач наголосила, що вона була введена в оману відповідачем, яка переконала її в тому, що договір купівлі-продажу квартири укладається для того щоб були всі законні підстави для зняття з реєстрації сина позивача, та запевнила її, що після зняття його з реєстраційного обліку у цій квартирі, вони продадуть цю квартиру, відповідач відрахує гроші за свої послуги, а іншу частину грошей за квартиру віддасть позивачеві, однак до цього часу вона так і не отримала грошові кошти за вищевказану квартиру.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, вона є близькою подругою позивача, та остання приблизно 7-8 квітня 2014 року запросила її до себе у квартиру, знаходячись в якій вона почула розмову ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на підвищених тонах стосовно грошових коштів на встановлення опалення у квартирі ОСОБА_1. В ході розмови ОСОБА_2 відповіла ОСОБА_1, що грошових коштів у неї немає, після чого ОСОБА_1 сказала їй, що звернеться до суду, та ОСОБА_2 відповіла, що вона буде стверджувати, що віддавала їй грошові кошти за квартиру. Крім того, свідок вказала, що чула цю розмову з іншої кімнати, та побачила ОСОБА_2 зі спини, коли вона вже виходила з квартири ОСОБА_1.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_8, суд приймає до уваги, що матеріали справи містять докази існування в період часу з 11.05.2012 року по 22.09.2014 року між ОСОБА_1 та матірю відповідача ОСОБА_5 договірних відносин на підставі спадкового договору, який був розірваний у судовому порядку за позовом ОСОБА_1. Крім того, судовим розглядом встановлено, що не заперечувалось позивачем, що вона дійсно зверталась до родини ОСОБА_5 з вимогою надати їй гроші на встановлення опалення у квартирі № 57 за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделеєва, 33-А, в межах укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спадкового договору, однак їй було відмовлено. Крім того, свідок вказала, що ОСОБА_2 в ході розмови з ОСОБА_1 не вказувала ані суми грошових коштів, ані адреси квартири, про які йшла мова.

З пояснень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, наданих у судовому засіданні, вбачається, що до укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, продавець та покупець надали їй усі необхідні для укладення цього договору документи, після цього вона запитала, чи отримала продавець грошові кошти від покупця, оскільки в момент передачі грошових коштів вона присутня не була, після цього сторонам були розяснені умови договору купівлі-продажу, та вони підписали цей договір.

Позивач у судовому засіданні підтвердила, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 дійсно щось їм розяснювала, проте вона нічого не зрозуміла, посилаючись на те, що в неї вмирав син. Крім того, позивач наголосила, що не памятає, чи задавала нотаріус їй питання про отримання нею грошових коштів за продаж квартири, та вказала, що якщо і задавала, то відповідала на це питання ОСОБА_2.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 (далі - постанова) вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У п. 20 вказаної постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звернувшись до суду більше ніж через 3 роки 8 місяців після укладення правочину з вимогою про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, належних та допустимих доказів наявності обставин, які відповідно до ст. 230 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним позивач не надала.

Доводи ОСОБА_1 про недійсність договору у звязку з тим, що вона не отримала від відповідача передбачені договором грошові кошти є безпідставними, оскільки у п. 2 договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2011 року зазначено, що 240 000 грн. позивач отримала від відповідача ще до підписання договору.

ОСОБА_1 своїм підписом під вказаним договором підтвердила факт повного розрахунку з нею за продану квартиру і відсутність щодо Покупця ОСОБА_2 будь-яких претензій фінансового характеру.

Згідно наявних матеріалів справи суд не вбачає жодних доказів на підтвердження того, що спірний договір укладався під впливом обману.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не доведено факту введення її в оману іншою стороною договору, то зазначена підстава для визнання його недійсним відсутня.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своєї позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 27.10.2011 року між сторонами, у зв'язку з чим у задоволенні позову належить відмовити.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним не доведено, суд відхиляє заяву відповідача про застосування строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Федорова