У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник - ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме:

-визнати право власності на автомобіль «Форд-Транзіт D», 1989 року випуску, реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_1 за набувальною давністю.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту в порядку ст. 256-259 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 234, 235, 256 ЦПК України встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, віднесено до виду непозовного цивільного судочинства та підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Статтею 256 ЦПК України визначений перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Він не є вичерпним.

Згідно із ст. 256 ЦПК України , суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як зазначено у ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Крім того, із заяви також вбачається спір про право, оскільки заявник просить суд зобов'язати іншу особу вчинити певні дії, тобто визнати за ним право власності на автомобіль, проте в окремому провадженні судом можуть бути встановлені лише факти, а зобов'язання вчинити певні дії є способом захисту порушеного права в порядку позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки судом не може бути визнано право власності на рухому річ в порядку окремого провадження, а лише в порядку позовного провадження, у відповідності до ч. 4 ст. 256 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 210, 234, ч. 4 ст. 256 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд,-

У Х В А ЛИ В:

Відмовити у відкритті окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп., який сплачено на підставі квитанції від 12.11.2015 № ПАТ «Комінвестбанк».

Підставою для повернення є зазначена ухвала скріплена гербовою печаткою суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова