АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович, ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року задоволено частково заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович, ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності.

Суд наклав арешт на Ѕ частину нежилих приміщень (група приміщень №39), загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

В частині задоволення заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0289 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки "Мерседес Бенз", 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2, судом відмовлено.

Не погодившись з таким вирішенням питання, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить її скасувати та відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову (а.к.п.39-41).

Також не погодившись з ухвалою суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову (а.к.п.42-44).

Ухвала суду в частині відмови у задоволенні вимог заяви представника ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0289 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки "Мерседес Бенз", 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2, позивачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_11, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представників позивача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що подані апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на Ѕ частину нежилих приміщень (група приміщень №39), загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3., суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними до пред'явлених ОСОБА_6 позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною третьою ст.152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з керівними роз'ясненнями, висловленими Пленумом Верховного Суду України в п.4 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, доданої до позовної заяви (а.к.п.14), нежитлові приміщення загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, станом на момент звернення ОСОБА_6 до суду належали на праві приватної власності ОСОБА_5

Отже суд забезпечив позов шляхом накладення арешт на майно, яке не належить відповідачу, оскільки обставина належності майна відповідачу районним судом не була перевірена належним чином, а тому має місце порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову.

Наведені обставини справи дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, оскільки однією з позовних вимог є часткове повернення сторін у попередній стан, що передував укладенню спірного Договору дарування нерухомого майна від 10 грудня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подарували ОСОБА_3 нежилі приміщення загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскільки обраний судом захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, однак невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості чи утруднення виконання рішення в майбутньому, позов слід забезпечити шляхом накладення заборони на відчуження Ѕ частини нежилих приміщень (група приміщень №39), загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року в частині накладення арешту на одну другу частину нежилих приміщень (група приміщень №39), загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 скасувати та постановити нову.

Накласти заборону на відчуження Ѕ (однієї другої) частини нежилих приміщень (група приміщень №39), загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова