Справа № 636 / 4573 / 15-ц
2 / 636 / 2111 / 2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Чугуїв, вул. Пирогова, буд. 15, Харківської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Чугуїв, вул. Пирогова, буд. 15, Харківської області. Оскільки відповідачі фактично в будинку значний час не проживають, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участі в спільному побуті, при цьому у неї з відповідачами не немає жодних домовленостей з приводу користування належним їй домоволодінням, вони вважаються такими, що втратили це право.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, від них через канцелярію суду надійшли заяви в яких вони позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутність (а.с. 30, 31).

Представник третьої особи - Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, розгляд справи залишив на розсуд суду (а.с. 23).

За таких обставин, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не зявившихся осіб за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Чугуїв, вул. Пирогова, буд. 15, Харківської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2004 року, виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого Чугуївським МБТІ 28.07.2004 року (а.с. 7, 8).

У вище вказаному житловому будинку зареєстровані колишній чоловік позивачки ОСОБА_2, шлюб між сторонами розірваний 27.07.2007 року, та ОСОБА_3.

Відповідачі: ОСОБА_2 з серпня 2007 року, а ОСОБА_3 з серпня 2011 року та по теперішній час в будинку позивача фактично не проживають, що підтверджується довідкою від 22.09.2015 № 16 з підписами сусідів, засвідчених головою вуличного комітету № 25 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У звязку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, які фактично в ньому не проживають, позивач як власник житлового будинку, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку ніколи не приймали.

Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Той факт, що за адресою позивача зареєстровані особи, які фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків.

Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Частиною 2 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про не проживання відповідачів в спірному будинку за місцем реєстрації з 2007 року та з 2011 року, з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене та виходячи зі змісту ст. 405 ЦК України та Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11 звільнення членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї спірного житлового приміщення та його відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 16, 60 , 61, 169, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Чугуїв, вул. Пирогова, буд. 15, Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя