№ 2/242/704/15
Провадження №242/1459/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2015 р. м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючий суддя Владимирська І.М., при секретарі Сорока О.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Державного підприємства Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя на виробництві, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя на виробництві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1980 року працював в вугільній промисловості, а з 2004 року перебував у трудових правовідносинах з ВП Шахта Україна ДП «Селидіввугілля», працюючи в підземних умовах: підземним гірноробочим, підземним гірничим майстром. Тому саме ці професії стали причиною розвитку у позивача професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, другої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня . У 2012 році ОСОБА_1 вперше пройшов медичний огляд у МСЕК, згідно з висновком якої йому була встановлена 3 група інвалідності, з втратою професійної працездатності 30 % у звязку з професійним захворюванням. 20 листопада 2013 р. позивач повторно пройшов медичний огляд у Міжрайонній МСЕК м. Красноармійськ, згідно з висновком якої йому була встановлена 3 група інвалідності, з втратою професійної працездатності 30 % безстроково у звязку з професійним захворюванням. Пошкодженням здоровя позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та матеріального забезпечення. З наведених підстав ОСОБА_1 звернувся до суду, та просить стягнути з відповідача 36540 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позивних вимог, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давнини. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає, що позовні вимоги позивачем не доведені, до суду надав письмові заперечення, згідно яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 08.2004 р. по 03.2010 року та з 09.2010 року по 2012 р. ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ВП Шахта Україна ДП «Селидіввугілля», що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача (а.с.4- 7).

Як вбачається з медичної карти ОСОБА_1 та виписних епікризів ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у ОКБПЗ м. Донецька і у Селидівській міській лікарні з діагнозом "хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, другої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеню.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.10.2012 року, захворювання ОСОБА_1 повязане з виробництвом та причиною його виникнення є запиленість на робочих місцях гірника очисного вибою, прохідника, гірничого майстра, в тому числі на ВП Шахта Україна.

Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК у 2012 році ОСОБА_1 вперше встановлена 3 група інвалідності, з встановленням 30 % втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням (а.с.9).

Відповідно до довідки МСЕК від 20.11.2013р. ОСОБА_1 повторно встановлена 3 група інвалідності, з встановленням 30 % втрати професійної працездатності безстроково у звязку з професійним захворюванням (а. с. 10).

Суд, вислухав пояснення сторін, вивчив матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров"я.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 30 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що професійне захворювання позивача заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе і своєї родини, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Його втрати носять безстроковий характер. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок професійного захворювання він зіткнувся з труднощами побутового плану, оскільки йому важко обслуговувати себе в побуті. В теперішній час він відчуває негативні наслідки профзахворювання, такі як: фізичний біль, задишка. Він продовжує хворіти, потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна.

Суд знаходить неспроможними доводи представника відповідача про те, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, тому що встановленням стійкої втрати професійної працездатності, на думку суду, позивачу заподіяно ще більш тяжкі страждання. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на пропущення позивачем строків позовної давнини, оскільки до даних правовідносин позивна давнина не застосовується.

З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.

Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також стан здоров'я позивача, характер, тривалість, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, він знаходиться під наглядом лікарів, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, а також враховує час праці позивача саме на підприємстві відповідача.

Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 36540 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача.

З огляду на вищевикладене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 9 000грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 88 ч.2 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, ст.23,1167 ЦК України, ст.ст. 60, 79,81,88, 212-215 ЦПК України, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 9 000 (дев»ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог-відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Селидіввугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М.Владимирська