Справа № 188/369/15-ц
Провадження № 2/188/267/2015
26 червня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі Хандрига Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
23.03.2015 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 19 березня 1988 року вона уклала шлюб із відповідачем, який було зареєстровано районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області за актовим записом № 15.
В період шлюбу у сторін 25.07.1988 року народився син ОСОБА_3. Під час шлюбу сторони проживали в житловому будинку № 22 по вул. Щорса в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, який був придбаний відповідачем до укладення шлюбу з позивачкою. Разом із ними проживали син позивачки від попереднього шлюбу та їх спільний з відповідачем син.
07.10.2008 року шлюб між ними було офіційно розірвано в органах ДРАЦС. Позивачка зазначила, що вона з відповідачем то розпочинала спільно проживати, то знову розходилися. Питання щодо поділу спільно набутого майна між ними не вирішувалось. 23.11.2014 року в результаті чергової сварки відповідач вимусив позивачку з сином піти з дому та саме з того часу вони припинили сімейні відносини остаточно.
Позивачка звернулася до відповідача з проханням віддати їй її особисті речі та частину спільно набутого майна але відповідач відмовив позивачці. Свою відмову відповідач обґрунтував тим, що він не вважає за потрібне ділитися майном з позивачкою. Згоди про добровільний поділ майна з відповідачем не досягнуто.
Позивачка посилаючись на ст.ст. 69 71, 82 Сімейного кодексу (далі СК) України просить суд:
поділити між сторонами майно, що набуте ними за час шлюбу в період з 19.03.1981 року по 07.10.2008 року, яке складається з автомобіля НОМЕР_1, вартістю близько 15 000,00 гривень, шляхом залишення його у власності відповідача, а стягнення на користь позивачки компенсації її 1/2 частини в розмірі 7 500,00 гривень;
зобовязати відповідача передати на користь позивачки майно, що є її приватною власністю, та перебуває на території житлового будинку відповідача, загальною вартістю 3 540,00 гривень, а саме: машинку пральна «АГАТ» вартістю 590,00 грн.; миску алюмінієву вартістю 50,00 грн.; каструлю відерну емальовану вартістю 100,00 грн.; каструлю двохвідерну чугунку вартістю 100,00 грн.; бідон з електричним теном вартістю 150,00 грн.; ємність для рідини 50- літрову вартістю 150,00 гривень; кухонний посуд вартістю 50,00 грн.; банні рушники в кількості 5 штук вартістю 550,00 грн.; постільну білизну в кількості 4 комплекти вартістю 800,00 грн.; інвентар для городництва вартістю 500,00 грн.;
поділити між сторонами майно загальною вартістю 5 950,00 гривень, що набуте сторонами за час проживання однією сімєю в період з січня 2013 року по 23.11.2014 року, що складається з наступного: мікрохвильова піч «LG» вартістю 1200,00 грн.; мультиварка «Redmond» вартістю 700,00 грн.; газова піч «Gefest» вартістю 2850,00 грн.; кухонний комбайн вартістю 1200,00 грн.;
поділити між сторонами майно, що набуте ними за час проживання однією сім'єю в період з січня 2013 року по 25.11.2014 року, а саме продукти харчування шляхом поділу їх між ними в натурі в рівних частинах: картопля 500,00 кілограмів: цибуля 100,00 кілограмів; дві свині до 150,00 кілограмів кожна; кури в кількості 15 голів; консервація 150 банок 3- літрових.
В судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести судовий розгляд без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився про причини не явки суду не повідомив, у зв'язку із чим суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ст. ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
19.03.1988 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ № 486553 виданим відділом запису актів громадянського стану Петропавлівської районної ради народних депутатів (а.с. 6).
В період шлюбу у сторін 25.07.1988 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-КИ № 160521, виданим 13.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8).
Позивачка стверджує, що під час шлюбу сторони проживали в житловому будинку № 22 по вул. Щорса в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області.
З копії паспорта позивачки серії АЕ № 058068, виданого 08.06.1995 року Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що вона з 15.06.1988 року була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 20.07.2007 року вона зареєструвалася за адресою вул. Червоноармійська, 195 смт. Петропавлівка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область (а.с.6).
Відповідно до відтиску відділу ЗАГС смт. Петропавлівка Дніпропетровської області у паспорті позивачки вона розірвала шлюб з відповідачем 07.10.2008 року (а.с.6).
З копії паспорта сина сторін ОСОБА_3 серії АО № 171629, виданого 29.11.2013 року Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що він з 19.06.2006 року був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).
За приписами стаття 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Отже, суд не вправі з власної ініціативи збирати докази.
Позивачка зазначила у позовній заяві, що будинок № 22 по вул. Щорса в смт. Петропавлівка був придбаний відповідачем до укладення з нею шлюбу. Хоча копії договору купівлі продажу позивачка не надала і клопотання суду про витребування таких доказів суду не заявляла.
Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.
У період спільного проживання сторонами було придбано мікрохвильову піч «LG»; мультиварка «Redmond»; газова піч «Gefest»; кухонний комбайн, що підтверджується інструкціями з експлуатації спірного майна та актом обстеження матеріально побутових умов від 28.11.2014 року.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1).
Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Тому суд приходить до висновку про необхідність виділення придбанго майна, а саме мікрохвильової печі «LG»; мультиварки «Redmond»; газової печі «Gefest»; кухонного комбайну позивачці ОСОБА_1
Позивачка просить суд поділити між нею та відповідачем майно, що набуте ними за час шлюбу в період з 19.03.1981 року по 07.10.2008 року, яке складається з автомобіля НОМЕР_1, вартістю близько 15 000,00 гривень, шляхом залишення його у власності відповідача, а на користь позивачки стягнути компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 7 500,00 грн. Така вимога не може бути задоволена, тому що позивачка не надала жодного доказу на підтвердження існування вказаного автомобіля і не заявила клопотання про забезпечення таких доказів судом.
Що стосується вимоги про зобовязання відповідача передати на користь позивачки майно, що є її приватною власністю, яке знаходиться на території житлового будинку відповідача, загальною вартістю - 3 540,00 гривень, за винятком машинки пральної «АГАТ» вартістю 590,00 грн., а саме: миска алюмінієва вартістю; каструля відерна емальована; каструля двох відерна чугунка; бідон з електричним теном; ємність для рідини 50 літрова; кухонний посуд; банні рушники 5 штук; постільна білизна 4 комплекти; інвентар для городництва, і вимоги поділити між сторонами майно, що набуте ними за час проживання однією сім'єю в період з січня 2013 року по 25.11.2014 року, а саме продукти харчування, шляхом поділу їх між ними в натурі в рівних частинах: картопля 500,00 кілограмів: цибуля 100,00 кілограмів; дві свині до 150,00 кілограмів кожна; кури в кількості 15 голів; консервація 150 банок 3- літрових, то суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід також відмовити, бо позивачкою не надано жодного доказу суду про існування такого майна, вже не кажучи про його знаходження у домоволодінні відповідача.
Отже суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та виділити позивачу частину придбаного майна, а саме мікрохвильової печі «LG»; мультиварки «Redmond»; газової печі «Gefest»; кухонного комбайну, та повернути належну їй пральну машину «АГАТ».
Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, документально підтверджені квитанцією про сплату судового збору в сумі 243,60 грн..
На підставі викладеного, ст.ст. 60, 62, 69, 70, 71, 72, 114 СК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 майно, що є її приватною власністю, та перебуває на території житлового будинку ОСОБА_2, а саме: пральну машину «АГАТ» вартістю 590,00 грн.
Виділити ОСОБА_1 частину придбаного спільно нажитого майна, а саме мікрохвильову піч «LG» вартістю 1200,00 грн.; мультиварку «Redmond» вартістю 700,00 грн.; газову піч «Gefest» вартістю 2850,00 грн.; кухонний комбайн вартістю 1200,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 115 (сто пятнадцять) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя ОСОБА_4