Ухвала

іменем україни

24 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним частини кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про захист прав споживача, визнання недійсним частини кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначав, що 21 грудня 2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № ML-009/510/2007, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 73 520,72 долари США строком до 21 грудня 2027 року, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,99% + FIDR. З 21 грудня 2008 року процентна ставка за користування кредитними коштами підвищилася до 15,4% через збільшення значення FIDR до 10,5%.

Посилаючись на те, що сформульована у кредитному договорі плаваюча процентна ставка не відповідає вимогам законодавства та порушує права споживача, перед укладенням цього договору він як споживач фінансових послуг, не отримав всю потрібну йому та передбачену законодавством інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за його користування, як в процентному значенні у вигляді реальної ставки, так і в грошовому виразі, письмових повідомлень про зміну процентної ставки за користування кредитом не отримував, ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі й визнати неправомірним підвищення процентної ставки за користування кредитом до 15,4%, визнати недійсними частину положень п. 3 частини № 1 кредитного договору щодо застосування FIDR при розрахунку плаваючої процентної ставки, визнати недійсним додаток № 1 до кредитного договору, зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором та сформувати новий графік погашення кредиту.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Так, договір чи його частина можуть бути визнані недійсними у випадках, передбачених ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Відповідно до ст. ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843034/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843037/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 627 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843700/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843712/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843701/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести штрафні санкції.

ОСОБА_4 погодився з такими умовами, підписавши кредитний договір особисто і без застережень.

Передбаченим п. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_605174/ed_2015_01_03/pravo1/T102300.html?pravo=1> правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини відповідач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності вимог позивача та відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки згідно умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки, що погоджено сторонами при укладенні договору, а відтак відсутня необхідність повідомлення про зміну ставки FIDR.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук