УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Зборянської сільської ради про визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину майна, що належало колгоспному двору,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Зборянської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину майна, що належало колгоспному двору.

Посилався на те, що з 1969 року (з дня свого народження) проживає у будинку АДРЕСА_1. Вказане майно є власністю колгоспного двору. Згідно з випискою з погосподарської книги № 3 в період з 1986 року головою колгоспного двору був батько позивача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а з 1987 року по 1989 рік - його мати ОСОБА_4 У будинку разом з ним проживали як члени колгоспного двору ОСОБА_6, яка вибула 28 липня 1987 року, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка вибула 01 лютого 1989 року. 24 квітня 2010 року йому стало відомо, що право власності на зазначений будинок зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4 Вважає, що його право власності порушено, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Зборянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 22 серпня 2000 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать членам колгоспних дворів та окремим громадянам в селах Збора та Кулика» в частині оформлення за ОСОБА_4 права власності на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1, видане 27 жовтня 2005 року Зборянською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області на імʼя ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини домоволодіння, що знаходиться по

АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2014 року доповнено резолютивну частину рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року наступним змістом: «залишено у власності

ОСОБА_4 2/3 частини будинку АДРЕСА_1».

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року та залишити в силі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

23 червня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, застосовуючи норми ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06> в редакції 1963 року, виходив із того, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», а тому частки кожного члена колгоспного двору в майні є рівними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірне будинковолодіння станом на 1990 рік належало до суспільної групи «робітничий двір», а тому до цих правовідносин не могли застосовуватись положення ЦК УРСР в редакції 1963 року (статті 120-126), що регулювали право власності на майно колгоспного двору.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Зборянської сільської ради Калуського району від 22 серпня 2000 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать членам колгоспних дворів та окремим громадянам в с. Збора та Кулинка» право власності на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, оформлено за ОСОБА_4 (а. с. 89-90).

27 жовтня 2005 року на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету Зборянської сільської ради видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким власником зазначеного домоволодіння є ОСОБА_4 (а. с. 64).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st120> (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st123> (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» <nau://ukr95>, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

До набрання чинності Законом України «Про власність» <nau://ukr/697-12> частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась. Майно колгоспного двору спадкувалось тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширювався на випадки припинення колгоспного двору із цих підстав до 01 липня 1990 року. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власност <nau://ukr95>і», та ст. 123 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st123> спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Закон України «Про власність <nau://ukr/697-12>», який набрав чинності 15 квітня 1991 року, встановив єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи і його дія не поширюється на майно, яке придбано раніше.

Крім того, станом на 15 квітня 1991 року виникнення права власності на житлові будинки не залежало від реєстрації цього права.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 був у власності колгоспного двору.

Позивач ОСОБА_3 проживає у вищевказаному будинку з 1969 року, з дня свого народження, та брав участь у веденні спільного господарства колгоспного двору разом з батьками.

Згідно з випискою по господарської книги № 3 з 1986 по 1987 рік головою колгоспного двору був батько позивача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а з 1987 до 1989 року - мати позивача ОСОБА_4

У будинку разом проживали як члени колгоспного двору ОСОБА_6, яка вибула 28 липня 1987 року, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка вибула 01 лютого 1989 року, та позивач ОСОБА_3

Судом установлено, що з виписки з погосподарської книги № 3 Зборянської сільської ради за 1986 - 1990 роки вбачається, що до 1989 року зазначене домоволодіння належало до колгоспного двору, проте у 1990 році воно віднесено до суспільної групи «робітничий двір», головою якого спочатку був ОСОБА_5, а пізніше його дружина ОСОБА_4

На час отримання ОСОБА_4 27 жовтня 2005 року свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок ніякі зміни до вищезазначеного рішення виконавчого комітету не вносились, а у свідоцтві не вказано, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору і, відповідно, ОСОБА_4 не зазначена як голова цього двору.

Згідно з п. 4.5 Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15 липня 1985 року № 380, для реєстрації житлових будинків (приміщень) у сільській місцевості бюро технічної інвентаризації зобов'язане: на основі рішення виконкому Ради народних депутатів провести первинну реєстрацію житлових будинків (приміщень); реєстрація житлового будинку за членами колгоспного двору проводиться з урахуванням рівності часток усіх членів двору (в т.ч. неповнолітніх і непрацездатних), зазначених у подвірному списку, виписці з нього, довідці; облік житлових будинків (приміщень), що належать членам колгоспу, ведеться в реєстрових книгах фонду особистої власності, реєстраційне посвідчення видається тільки за наявності письмової згоди всіх членів двору, за неповнолітніх членів двору згоду дають їх батьки (усиновителі) або опікуни.

Між тим, в матеріалах справи відсутні документи про перехід спірного майна із «колгоспного двору» до «робітничого двору», та не зазначено на підставі чого стався такий перехід.

У порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212> - 214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, доводів сторін належним чином не перевірив, не з'ясував до якої суспільної групи господарств належить спірний житловий будинок, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко А.В. Маляренко О.М. Ситнік