УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства Астра Банк (далі - ПАТ Астра Банк), третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, та остаточно просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 30010, укладений 05 січня 2012 року між ним та ПАТ Астра Банк;

- визнати недійсним договір іпотеки № 30010/І, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ Астра Банк, посвідчений 05 січня 2012 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н.П. за № 6;

- зобов'язати ПАТ Астра Банк прийняти від нього суму залишку наданого кредиту в розмірі 538 139 грн 77 коп.;

- стягнути з ПАТ Астра Банк на його користь 628 221 грн 18 коп. збитків, завданих при укладанні кредитного договору;

- в порядку застосування недійсності іпотечного договору зобов'язати приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гаражу Н.П. виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про іпотеку та про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 288,5 кв.м, житловою площею 172,0 кв.м та земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий № НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 5 січня 2012 року між ним та ПАТ Астра Банк укладено кредитний договір. Того ж дня у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_6 та ПАТ Астра Банк укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 288,5 кв.м, житловою площею 172,0 кв.м та земельну ділянку, площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що укладений кредитний договір не відповідає законодавству України, інтересам та його волі, порушує права його та законні інтереси.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що при укладанні договору не отримав інформації про умови кредитування, а його зміст щодо вільного вибору страхової компанії, права Банку в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку без згоди позичальника, обов'язку позивача надавати відповідачу визначені у договорі документи (у разі зміни місця проживання, роботи, заробітної плати тощо) суперечить нормам законодавства України та посягає на свободу волевиявлення щодо укладання нових правочинів.

На підставі вищевикладеного, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилено, рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, дійшли обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем порушення Банком вимог чинного законодавства при укладанні кредитного договору; при цьому судами правильно зазначено, що обставини, на які посилається ОСОБА_4, а саме: невиконання відповідачем переддоговірної роботи з ним при укладенні кредитного договору, позбавлення його вільного вибору страхової компанії з одночасним вимаганням великого штрафу, намагання відповідача відмінити право позивача на захист його персональної відповідальності та посягання на свободу волевиявлення щодо укладання нових договорів не є обставинами, які відповідно до ст. 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, посилання заявника у касаційній скарзі на те, що положення кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки та банківську діяльність» не знайшли свого підтвердження та спростовуються умовами спірного правочину; при цьому незастосування судами попередніх інстанцій до цих правовідносин вказаних норм закону не впливає їх юридичну природу та правильність вирішення спору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська