АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7000/15 Справа № 203/2579/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2015 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_6, управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи - Дніпропетровська регіональна філія Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Єдаменко Оксана Анатоліївна про визнання незаконним рішення, визнання недійсними державних актів, записів щодо права власності, договорів дарування та купівлі-продажу, про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.55-60, 210-216 т.1) до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, Дніпропетровської міської ради, управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання незаконним рішення, визнання недійсними державних актів, записів щодо права власності, договорів дарування та купівлі-продажу, про зобов'язання вчинити певні дії. Позивачі вказували на те, що ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 21 грудня 2001 року належить 9/25 часток домоволодіння та земельна ділянка площею 0,0166 га по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 на підставі договорів дарування від 27 грудня 2003 року - 80/125 часток вказаного домоволодіння та земельна ділянка площею 0,0306 га.

В 2006-2007 роках поряд з їх домоволодінням та земельною ділянкою, яка була відмежована парканом, на вільній від забудови земельній ділянці відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було побудоване домоволодіння з двох житлових будинків. В 2010 році ОСОБА_2 звернувся до них із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, звинувачуючи їх в тому, що вони заволоділи частиною його земельної ділянки, додавши копію договору дарування 68/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2, з якого їм стало відомо, що відповідачці ОСОБА_3 домоволодіння в цілому належало на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2007 року, а також копію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0692 га по АДРЕСА_3, виданого 13 вересня 2009 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 31 березня 2009 року. Ні до укладення договору дарування, ні до отримання державного акту межа з позивачами узгоджена не була. В управлінні Держкомзему у м.Дніпропетровську ними була отримана копія державного акту на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0841 га по АДРЕСА_1, виданого 16 березня 2004 року.

В серпні 2013 року було проведено геодезичну зйомку належної їм земельної ділянки та встановлено, що фактичне розташування останньої не відповідає межам, зазначеним в технічній документації з землеустрою. Неправильна просторова характеристика вказаної земельної ділянки потягла за собою неправильне визначення кадастрових меж земельної ділянки по АДРЕСА_2. Уточнення просторових характеристик земельної ділянки тягне за собою коригування реєстраційних відомостей про земельну ділянку, а також переоформлення неправильних правовстановлюючих документів, уточнення оціночних показників земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1.

В процесі проведення експертизи було також встановлено, що площа земельної ділянки, яку фактично займає ОСОБА_2, не відповідає площі, зазначеній в державних актах.

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 21 грудня 2001 року, покупцем за яким є ОСОБА_4 та державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданий 27 травня 2002 року ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0166 га за вказаною адресою; зобов'язати управління Держкомзему у м.Дніпропетровську скасувати державну реєстрацію вказаного державного акта; визнати недійсними договір дарування земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладений 27 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 виданий 09 грудня 2004 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0306 га за вказаною адресою; визнати недійсним запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку; зобов'язати Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську скасувати державну реєстрацію зазначеного державного акта; визнати незаконним рішення Дніпропетровської міської ради №68/15 від 18 лютого 2004 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0841 га по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації державний актів на право власності на землю за НОМЕР_3; визнати недійсним запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1; зобов'язати Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську скасувати державну реєстрацію державного акту, виданого 16 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0692 га по АДРЕСА_3 від 31 березня 2009 року; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0692 га по АДРЕСА_3 на ім'я ОСОБА_2; визнати недійсним запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_3; зобов'язати Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську скасувати державну реєстрацію вказаного державного акта.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2015 року (з урахуванням ухвали від 19 червня 2015 року про виправлення описки) позов задоволено частково. Визнано недійсними: договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладений 21 грудня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4; договір дарування земельної ділянки за вказаною адресою, укладений 27 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5; державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0166 га по АДРЕСА_1; державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0306 га по АДРЕСА_1; визнано незаконним рішення Дніпропетровської міської ради №68/15 від 18 лютого 2004 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0841 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку; визнано недійсними: державний акт на право приватної власності на землю про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0841 га по АДРЕСА_1; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0692 га по АДРЕСА_3 укладений 31 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; державний акт на право приватної власності на землю про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0692 га по АДРЕСА_3. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Дніпропетровська міська рада ставлять питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процессуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарг, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційні скарги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Зі справи вбачається, що раніше 9/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_8, а 80/125 цього домоволодіння - ОСОБА_6 Крім того, останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 23 вересня 1999 року, належала земельна ділянка площею 0,0306 га за вказаною адресою, а ОСОБА_8 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 28 вересня 1999 року, належала земельна ділянка площею 0,0166 га за цією адресою.

На підставі договорів купівлі-продажу, укладених 21 грудня 2001 року, ОСОБА_8 здійснила відчуження на користь ОСОБА_4 належних їй 9/25 частин домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0166 га по АДРЕСА_1 (а.с.61,62 т.1).

27 травня 2002 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0166 га за вказаною адресою (а.с.9 т.1).

На підставі договорів дарування, укладених 27 грудня 2003 року, ОСОБА_6 здійснив відчуження на користь ОСОБА_5 належних йому 80/125 частин домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0306 га по АДРЕСА_1 (а.с.63,64 т.1).

09 грудня 2004 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0306 га за вказаною адресою (а.с.10 т.1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №68/15 від 18 лютого 2004 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку було затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,0841 га та зобов'язано управління земельних ресурсів підготувати і видати ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю (а.с.18 т.1).

16 березня 2004 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0841 га по АДРЕСА_1 (а.с.19 т.1).

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 самовільно без відповідного дозволу збудувала два житлових будинки та інші споруди, яким в 2007 році була присвоєна адреса АДРЕСА_2. Дані факти встановлено рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2007 року, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на вказані об'єкти нерухомості (а.с.12-14 т.1).

На підставі договору дарування, укладеного 31 березня 2009 року, ОСОБА_3 здійснила відчуження на користь ОСОБА_2 68/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с.16-17 т.1).

13 травня 2009 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0692 га по АДРЕСА_3 (а.с.151 т.1).

13 травня 2009 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0149 га по АДРЕСА_2 (а.с.150 т.1).

Задовольняючи позов в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, суд посилався на ст.ст.203, 215 ЦК України. При цьому він не звернув уваги на роз'яснення, викладені в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до якого правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбаченими законом.

Частина угод, що оспорюються позивачами, була укладена в 2001 та 2003 роках.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року положення зазначеного кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини щодо придбання позивачами земельних ділянок виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають продовжуваного характеру, суд при розгляді справи мав керуватися положеннями ЦК 1963 року.

Крім того, стороною в договірі купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладеного 21 грудня 2001 року, про визнання якого недійсним заявлено позов, є ОСОБА_8, однак суд не вирішив питання про притягнення її до участі в справі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача посилався на те, що особа, котра була продавцем за вказаним договором померла, але доказів про це матеріали справи не містять.

За правилами ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи у відносинах щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії цивільного процесу.

Розглядаючи справу, суд не перевірив доводів позивача про факт смерті ОСОБА_8, не встановив її правонаступників, не залучив їх до участі у справі, позбавивши можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та передбаченими законом гарантіями.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсними договорів, в тому числі й укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування земельної ділянки по АДРЕСА_3, а також визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, в тому числі й отриманих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельні ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, суд керувався тим, що під час виготовлення технічної документації при приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 було допущено суттєві недоліки, неправильно визначено просторові характеристики її розташування, що в подальшому потягло неправильне визначення кадастрових меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

При цьому суд не з'ясував, чи належними позивачами є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за вказаними позовними вимогами, тим більше, що первинна приватизація земельної ділянки по АДРЕСА_1 здійснювалася ще у 1999 році, коли відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мали прав на земельні ділянки по АДРЕСА_1.

При викладених обставинах оскаржене рішення без змін залишатися не може і підлягає скасуванню, як ухвалене передчасно, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Частиною 3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, та Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2015 року скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Болтунова Л.М.

Козлов С.П.