Справа № 487/3796/14-ц
Провадження № 2/487/2082/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря судового засідання Табунщик К.С., почивача ОСОБА_1 , представників : позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку майна та визнання права власності

В С Т А Н О В И В

14.04.2014р.ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності та визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку , що належить відповідачці з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що він є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2012 року.

Відповідач є власником 1/4 частини вищезазначеного житлового будинку.

Посилаючись на те, що відповідач не турбується про житло, в результаті чого воно руйнується, крім того ОСОБА_4 забезпечена іншим житловим приміщенням, а подальше спільне володіння та користування житловим будинком є неможливим, позивач просив суд припинити право відповідача на 1/4 частку належного їй житлового будинку, визнавши за ним право власності на цю частину будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з*явилась.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність позову.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи , суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право приватної власності є непорушним.

Також, передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є

підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Дійсно, за ст. ст. 355-356, 358, 364 та 365 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше фізичних або юридичних осіб, держави, територіальних громад із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Крім того, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

При цьому, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку , що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2012 року.

Відповідач є власником 1/4 частини вищезазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.10.1986 року.

Відповідно до висновку про ринкову вартість майна, - вартість 1/4 частини житлового будинку , що знаходиться по АДРЕСА_1, складеного експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 29.09.2014року складає 60348 грн.

Зазначена сума вартості спірної частки внесена позивачем на депозитний рахунок суду.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, ухваленою у відповідності з правилами п.1 ч.1 та яка є обов'язковою для всіх судів України, для припинення права особи на частку у спільному майні потрібно встановити будь - яку з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 , за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Так, в позові позивач посилається на те, що в результаті байдужого ставлення відповідачки до належної їй частини житлового будинку, він руйнується та загрожує обвалом всього будинку.

Між тим таких доказів позивач суду не надав.

Крім того, не наданого суду доказів того, що відповідачка має інше житло та в належній їй частині житлового будинку не проживає.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 29.04.2015 року власником іншої частини цього домоволодіння, а саме 1/4 його частини визнано ОСОБА_5.

Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими , що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 79 , ст. 81 ЦПК України на користь держави з позивача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволені позову відмовити.

Зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації в Миколаївській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60348 грн. , внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА відповідно до квитанції №9948024-1 від 15 січня 2015 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 359 грн.88 коп. судового збору.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.