Справа № 348/628/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1546/2015
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В. А.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Ковалюка Я.Ю. ,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про стягнення заробітної плати за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на рішення Надвірнянського районного суду від 06 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «Банк Форум» з 02.06.2009 року по 09.04.2012 року на посаді провідного економіста Надвірнянського відділення, він отримував заробітну плату у вигляді посадового окладу без врахування доплати до посадового окладу у розмірі 25% за роботу в гірській місцевості. За період з червня 2009 року по квітень 2012 року йому заборговано 17 226, 93 грн. доплати за роботу в гірській місцевості та 982 грн. компенсації за невчасну виплату доплат за період з червня 2009 року по жовтень 2012 року, які відповідач в добровільному порядку сплатити відмовляється, просив стягнути зазначений розмір заборгованості та понесені судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 06 травня 2014 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_2 9 273, 33 грн. заборгованості по заробітній платі з умовою її виплати після відрахувань податків та інших платежів, 700 грн. судових витрат, а також в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального права.

Рішення суду першої інстанції переглядалося апеляційним судом, однак ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року скасована ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року, а справа передана на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом не було враховано того, що ПАТ «Банк Форум» не є стороною жодної генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівні, і посадові оклади працівників банку не були визначені будь-якими із зазначених вище угод як мінімальні гарантії в оплаті праці, а тому, на думку апелянта, підстав для підвищення заробітної плати відповідача на 25% немає.

Також, апелянт вказав, що суд не прийняв до уваги те, що за час роботи в банку ОСОБА_2 не представив адміністрації посвідчення встановленого зразка про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту. Апелянт зауважив, що заробітна плата позивача була в декілька разів вищою, ніж мінімальна заробітна плата, встановлена законодавством, та йому виплачувалась надбавка у розмірі 21%, а пізніше - у розмірі 25%.

Апелянт не погоджується і з розрахунком заборгованості аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК», оскільки даний розрахунок був проведений без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, хоча їм направлялися відповідні повідомлення про день, місце та час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією.

Вважаючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 02.06.2009 року по 10.04.2012 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Банк Форум», працюючи на посаді провідного економіста Надвірнянського відділення (копія трудової книжки на а.с.4-5).

На підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» 01.12.2010 року ОСОБА_2 було видано посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту серії 2Б №045951 (а.с.6).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_2, виходив з того, що ОСОБА_2 за період з 01.12.2010 року по день звільнення з роботи - 10.04.2012 року набув статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту, а тому він має право на отримання підвищення на 25% до посадового окладу за роботу в гірській місцевості.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки судом неповно встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи.

Правила видачі посвідчення громадянина, котрий проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому в установленому законодавством порядку надано статус гірського, врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1996 року № 345.

Відповідно до пункту 2 Положення посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського; на підставі цього посвідчення надаються пільги, встановлені нормами статей 3,6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

З огляду на вищенаведене, передбачені постановою Кабінету міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 умови оплати праці поширюються на особу, яка працює у гірському районі, при підтвердженні статусу цієї особи виданим їй посвідченням.

Чинне законодавство пов'язує право особи, яка працює в установах, організаціях, розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, на підвищення посадового окладу на 25 відсотків із набуттям відповідного статусу, а не з повідомленням установи, організації про набуття такого статусу.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав роботодавцю відповідне посвідчення про його статус, не заслуговують на увагу.

Що ж стосується права позивача на підвищення посадового окладу на 25 відсотків, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» (з наступними змінами), на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків. У разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню у розмірі, передбаченому абзацом першим цього пункту.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України).

Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір зарплати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може здійснюватися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати (чч. 1, 2 ст. 95 КЗпП України).

Відповідно до статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно статті 4 Закону України «Про оплату праці» визначені джерела коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, та госпрозрахункових підприємств.

Відповідно до змісту статті 15 Закону України «Про оплату праці» госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників. Забезпечення оплати праці працівників, що працюють на підприємствах, розташованих в гірських населених пунктах, вказані підприємства здійснюють за рахунок доходів від своєї діяльності.

Оскільки оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням зазначених норм матеріального права, то положення пункту 1 Постанови №648 слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах.

Таким чином, слід враховувати, що згідно пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» на 25 відсотків підвищуються тарифні ставки тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-151цс12 та, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ПАТ «Банк Форум» не є стороною жодної генеральної, галузевої та регіональної угоди, якими визначаються мінімальні гарантії в оплаті праці, а також такі гарантії в оплаті праці не встановлювались для банку за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням; за час роботи в ПАТ «Банк Форум» позивач отримував заробітну плату, яка в декілька разів перевищувала мінімальний розмір, та не надавав відповідачу посвідчення, яке б підтверджувало його статус особи, яка працює в гірському районі.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ПАТ «Банк Форум» підписував Генеральну угоду, укладену 15.04.2008 р. між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців і підприємців (Сторона власників) та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями (Сторона профспілок) на 2008-2009 роки, а також, що банк входив до числа підприємств, установ і організацій, інтереси яких представляли Федерація роботодавців України, Всеукраїнська асоціація роботодавців, Спілка підприємців малих, середніх і приватизованих підприємств України та Спілка орендарів і підприємців України, які підписали угоду як Сторона власників.

09.11.2010 р. між Стороною власників в особі КМ України та Спільного представницького органу сторони роботодавців на національному рівні та Стороною профспілок в особі Спільного представницького органу всеукраїнських профспілок та профспілкових об'єднань для ведення колективних переговорів та соціального діалогу на національному рівні була укладена Генеральна угода про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010-2012 роки. ПАТ ПАТ «Банк Форум» цю угоду також не підписувало, не є стороною чи учасником угоди, у справі немає доказів про те, що банк входив до переліку всеукраїнських організацій та об'єднань роботодавців, які відповідно до Угоди про утворення Єдиного представницького органу сторони роботодавців для ведення колективних переговорів і укладення угод від 15.10.2009 р. делегують відповідні повноваження Спільному представницькому органу сторони роботодавців на національному рівні, а також входив до переліку бізнес-асоціацій/організацій, які є партнерами та/або асоційованими членами відповідних об'єднань, що входять до складу Спільного представницького органу сторони роботодавців на національному рівні, який підписав угоду як Сторона власників.

Із матеріалів справи виходить, що банк не був стороною також угод на галузевому та регіональному рівні і посадові оклади працівників Банку не були визначені будь-якими із зазначених вище угод як мінімальні гарантії в оплаті праці.

Із відомостей про заробітну плату позивача за 2009-2012 роки видно, що він отримував заробітну плату, яка значно більше ніж у 25% перевищує законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати на відповідний період.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ПАТ «Банк Форум» є суб'єктом відповідних Генеральних угод, необґрунтовані, такими угодами не визначалися як конкретні розміри тарифних ставок і посадових окладів, так і ставки та оклади працівників власне банку як мінімальні гарантії в оплаті праці, а фактичний посадовий оклад позивача був більш ніж на 25% за встановлені у відповідні періоди розміри мінімальної заробітної плати. Тож на відповідача не можуть покладатися обов'язки, що передбачені цими угодами чи випливають з їх змісту.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 06 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

Я.Ю.Ковалюк