Справа № 331/5026/15-ц
Провадження 2/331/1422/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Пакуло В.С., Чистяковій К.С.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів , посилаючись на те, що 27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір № 17/2008/0395 Фап , згідно умов якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит на у сумі 56 340,00 гривень на придбання автотранспортного засобу на строк зазначений в кредитному договорі до 26.02.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних від суми кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості . Зазначений договір кредиту забезпечений договором поруки укладеним з відповідачем ОСОБА_1.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач ОСОБА_3 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 76 675,55 гривень. Оскільки відповідачі свої зобов»язання за договором кредиту не виконують , добровільно суму боргу не погашають, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором станом на 08.06.2015 року в сумі 76 675,55 гривень .

В судове засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не зявився, в звязку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів, долучених до справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що банк втратив право вимоги до нього, оскільки протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язання не пред»явив вимоги до поручителя, крім того зазначив, що банком не здійснено достатніх заходів щодо реалізації заставного майна.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір № 17/2008/0395 Фап , згідно умов якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит на у сумі 56 340,00 гривень на придбання автотранспортного засобу на строк зазначений в кредитному договорі до 26.02.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних від суми кредиту (а.с.8-10)

П.п. 2.2.1, 2.2.3 договору встановлено обов»язок позичальника здійснювати щомісячні мінімальні платежі в погашення кредиту в сумі не менше 1403,50 гривень.

Вказний договір забезпечений договором застави та договором поруки, укладеним з ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 27 лютого 2008 року (а.с.8-10).

Пунктом 2.4 договору встановлено, що поручитель ОСОБА_1 відповідає перед банком за виконання зобов»язань у повному об»ємі .

В ході рогляду справи встановлено, що ОСОБА_3 не в повному обсязі виконувалися зобов»язання за кредитом, у строк визначений договором зобов»язання ним не виконано .

13.06.2012 року банком реалізоване заставне майно та кошти від його реалізації в сумі 42 861,10 гривень направлені на погашення кредиту (а.с.50,11).

Разом з тим, станом на 08.06.2015 року існує непогашена заборгованість в розмірі 76 675,55 гривень , яка складається з наступного: заборгованість за кредито- 34 721, 96 гривень, заборгованість по сплаті відсотків 18 397,86 гривень; пеня за прострочення кредиту 17 921, 73 гривень (а.с.11).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені банком до ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі; застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 лютого 2013 року закінчився термін дії кредитного договору.

Договором поруки, укладеним між сторонами , не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється (п. 3.2 договору). Крім того, в договорі зазначено, що банк набуває права вимагати виконання зобов»язання поручителем при умові обов»язкового направлення йому повідомлення з вимогою виконати зобов»язання позичальника (п.3.2.5 договору).

В ході розгляду справи не надано доказів надіслання повідомлення поручителю .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2012 року справа за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була залишена без розгляду (а.с.34).

21 липня 2015 року банк звернувся з вказаним позовом до суду.

Оскільки фактичні обставини свідчать про те, що позивач пред»явив вимогу до відповідача ОСОБА_1 як до поручителя про стягнення заборгованості після спливу майже двох з половиною років з дня настання строку виконання основного зобов»язання, суд приходить до висновку що наявні підстви для припинення зобов»язання за договором поруки, а тому позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» » заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 17/2008/0395 Фап від 27.02.2008 року в сумі 76 675 ( сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят п»ять) гривень 55 копійок .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 766 ( сімсот шістдесят шість ) гривень 75 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

17.11.2015