Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/66/15-ц Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 34 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пожежі

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 31 480,00 грн на відшкодування спричиненої матеріальної та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 747,50 грн у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 3 000,00 грн у відшкодування спричиненої моральної шкоди та 364,80 грн понесених витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Зокрема, апелянт зазначив, що позивачем не надано доказів належності їй на праві власності сараю та речей, які в ньому знаходилися. Крім того, судом не враховано, що позовна заява не була оплачена судовим збором у належному розмірі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Така особа може бути звільнена від відшкодування шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач у справі - ОСОБА_1 (а.с. 9, 10-11). До даної квартири належав сарай розміром 5,0 х 3,8 м (а.с. 10-11, 59).

З Акту про пожежу від 20.04.2013 року складеного комісією у складі: інспектора Держтехгенбезпеки у Житомирській області капітана служби цивільного захисту ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 вбачається, що 20 квітня 2013 року близько 12.30 годин сталася пожежа в хліві (сараї), власниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Причиною пожежі вказано - необережне поводження з вогнем, ОСОБА_2

В наслідок пожежі було знищено хлів (сарай) та майно, яке в ньому знаходилося. Прямі збитки від пожежі (установлені та орієнтовні) - 68 480 грн. Побічні збитки (установлені та орієнтовні) - 85 094 грн (а.с. 12).

Постановою Олевського РВ УМВС України в Житомирській області від 08.11.2013 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000329 від 21.04.2013 року закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Даною постановою встановлено, що 20.04.2013 року біля 13.00 години ОСОБА_2 прибираючи біля домогосподарства згріб листя, яке в подальшому вирішив спалити. Підпаливши листя, не переконався, що воно догоріло, пішов у будинок. Через 10-15 хвилин ОСОБА_2 побачив, що загорівся дерев'яний сарай та викликав пожежну службу, яка і загасила полум'я. Причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 (а.с. 13).

Під час апеляційного розгляду відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що зниженим вогнем сараєм користувалася позивач ОСОБА_1 та зберігала в ньому належні їй речі. З метою врегулювання виниклого конфлікту, він пропонував позивачу належний йому цегляний сарай та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, проте остання відмовилась. В судовому засідання позивач ОСОБА_1 визнала, що відповідач дійсно пропонував їй цегляний сарай та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди, проте вона відмовилась, оскільки передача сараю потребує певного юридичного оформлення, а розмір шкоди, запропонований відповідачем, на її думку є замалим. Разом з тим, позивач під час апеляційного розгляду зазначила, що вона свідомо не оскаржувала рішення суду першої інстанції, погодилась із визначеним судом розміром матеріального та морального відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вина у заподіянні шкоди відповідачем є доведеною, а тому відповідач має нести відповідальність за завдану шкоду.

Колегія суддів, з таким висновком погоджується в повному обсязі, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав доведеним розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пожежі, на загальну суму 10 047,50 грн, відповідно до наданих товарних чеків стосовно знищеного майна (а.с. 49-51) та за мінусом 300,00 грн, отриманих чоловіком позивача ОСОБА_7 від здачі знищеного майна у металобрухт, тобто загальний розмір збитку від пошкодженого (втраченого, знищеного) майна становить 9 047,50 грн.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначив, що розмір збитків, зазначений у позовній заяві є значно завищеним, а визначений рішенням суду є недоведеним, зважаючи на те, що надані чеки не містять прізвища покупця, а кількість матеріалів та предметів, що були знищені вогнем штучно завищені позивачем через тривалий конфлікт, який існує між сторонами по справі. Крім того, надані товарні чеки не містять інформації щодо їх оплати позивачем.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування ( ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК).

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яке саме майно останньої було пошкоджено внаслідок пожежі.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 06.05.2015 року було задоволено клопотання позивача про призначення по справі комплексної товарознавчої та будівельно-технічної експертизи. Проте за повідомленням № 475/15-25 від 03.06.2015 року проведення такої експертизи є неможливим, оскільки в наданих експертам матеріалах справи № 24, цивільної справи № 287/66/15-ц та кримінального провадження № 00000329 в окремих процесуальних документах присутні невідповідності і протиріччя, які трактуються неоднозначно. Крім того, неможливо скласти цілісну картину яке саме майно було знищено наслідками пожежі та встановити індивідуальні (притаманні тільки даному об'єкту) кваліфікуючі ознаки кожної досліджуваної одиниці даного майна. Також матеріали справи не містять відомостей щодо згорілого сараю, зокрема, конструктивних елементів фундаменту, стін, їх висоти, матеріалів, року забудови, тощо (а.с. 98-100).

Не заслуговують на увагу надані позивачем товарні чеки від 15.11.2012 року, № 642 від 03.05.2012 року, від 20.02.2012 року, оскільки вони не містять інформації щодо їх оплати. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що електроінструменти, зазначені у товарному чеку від 23.08.2012 року дійсно стали непридатними для використання за призначенням внаслідок їх пошкодження вогнем та саме вони були здані на металобрухт за ціною 300 грн.

З огляду на вищевикладене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 9 747,50 грн підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. ст. 23 ч. 2 п. 3, ч. 3 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п. 3 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції правильно було враховано обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань позивача через знищення належного їй майна, чим було порушено звичний уклад життя позивача, пов'язаний з необхідністю докладати додаткові зусилля для його нормалізації та для захисту порушеного права. Беручи до уваги, що саме внаслідок необережного поводження з вогнем відповідачем було знищено належне позивачу майно, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відмови у стягнення морального відшкодування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, що відповідає положенню п.п. 8,9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, у силу вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 4 ст. 316 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат має бути вирішене під час ухвалення рішення апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час подачі позовної заяви було сплачено 364,80 грн судового збору.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди в сумі 243,60 грн, а тому рішення в частині розподілу судових витрат також підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 9 747,50 грн та судових витрат, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді