Справа № 479/872/15-ц
№ 2/479/306/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кондрачук А.П.

при секретарі Добровольській І.М.

розглянувши у судовому засіданні в смт Криве Озеро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, вказуючи на те, що 04 грудня 2012 року вона уклала з відповідачкою письмовий договір позики, згідно розписки ОСОБА_3 позичила в неї грошові кошти в сумі 5 000 грн., тому терміном на три місяці з 17 грудня 2012 року до 17 березня 2013 року. Станом на день подачі позову до суду відповідачка борг не повернула, чим порушила взяті на себе зобовязання, тому просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Її представник в судовому засіданні змінив позовні вимоги, підтвердив, що 19 жовтня 2015 року відповідач повернув суму боргу 5 000 грн. просив стягнути з ОСОБА_2 3 765 грн. індекс інфляції за прострочення зобовязання та 269 грн. 37 коп. - три відсотки річних від простроченої суми заборгованості, всього 4 034 грн. 37 коп., а також понесені судові витрати 243 грн. 60 коп. по оплаті судового збору, 800 грн. витрати за правову допомогу, та просив їх задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заперечення, згідно якого просили позов залишити без розгляду, оскільки позивач у позовних вимогах просить стягнути суму боргу не з неї, а з іншої особи. Відповідач ОСОБА_2 посилаючись на те, що починаючи з січня 2013 року віддавала позивачу щомісячно 5% суми боргу по 250 грн., що можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тому вважає, що свої боргові зобовязання вона повністю виконала.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі із наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 письмовий договір позики, відповідно до якого, позивач 17 грудня 2012 року передала відповідачу грошову суму в розмірі 5 000 грн., що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, згідно якої ОСОБА_2 зобовязувалась через три місяці повернути грошові кошти.

Факт отримання грошей згідно розписки в судовому засіданні повністю підтвердила відповідач ОСОБА_2

Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладений в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представив розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та цю обставину підтвердив позичальник в суді.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Тобто, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Така правова позиція Верховного Суду України зазначена в рішеннях від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, від 2 липня 2014 року в справі № 6-79 цс 14.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Але позичальник цього не зробив та порушив згідно письмової розписки взяті на себе боргові зобовязання повернувши основну суму боргу 5 000 грн. тільки 19 жовтня 2015 року, після звернення позивача з позовом до суду.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобовязань та закріплює основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобовязання є його виконання належними субєктами.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний особисто виконати зобовязання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із частиною другою статті 527 ЦК України виконання зобовязання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами.

Таким чином, за змістом цієї норми переадресування виконання боржником іншій особі можливе, якщо кредитор уповноважить на ці дії іншу особу.

Аналіз норм частини першої статті 238, частини другої статті 527 ЦК України в контексті поняття «уповноважена особа» дає підстави для висновку, про те, що між нею і кредитором повинні існувати відносини представництва (статті 237, 242, 244 ЦК України).

Отже, під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обовязку боржником.

За змістом частини другої статті 527 ЦК України кредитор має можливість уповноважити іншу особу на прийняття виконання за зобовязанням, якщо зазначить про це у договорі чи у виданій довіреності.

У разі нездійснення боржником перевірки особи кредитора чи наявності необхідних повноважень у іншої особи ризик можливих наслідків, за змістом цієї норми, покладається на боржника.

Враховуючи, що ці вимоги закону позичальником були порушенні, а також те, що відповідних доказів, договору, доручення, представництва на передачу-прийом грошей через інших осіб позивачу відповідач суду не надала, суд не може погодитись із запереченнями відповідача ОСОБА_2, що вона повернула борг позивачу ОСОБА_1 частками по 250 грн. щомісячно, які передавала через свідка ОСОБА_4, тому показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в цій частині суд не приймає до уваги, тому що для вирішення спору вони є недостатніми.

Згідно даних розрахунку індексу інфляції, що розраховані Міністерством статистики України та опубліковані в газеті «Урядовий курєр» та згідно матеріалів справи встановлено, що дата повернення боргу 17 березня 2013 року, сума боргу становить 5 000 грн., рівень інфляції з 17 березня 2013 року по день звернення до суду 04 серпня 2015 року помісячно складає:

За 2013 рік: 100,0 х 100,0 х 100,1 х 100,0 х 99,9 х 99,3 х 100,0 х 100,4 х 100,2 х 100,5= 100,5%.

За 2014 рік: 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 = 124,9%.

За 2015 рік: 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х 100,4= 140,7%.

100,5% х 124,9% х 140,7% = 175,3% х 5 000 = 8 765 5 000 грн. = 3 756 грн.

Як випливає з матеріалів справи: розрахунку трьох відсотків річних, наданих згідно позовної заяви розрахована позивачем за період з 17 березня 2013 року по 04 серпня 2015 року сума боргу складає 5 000 грн., кількість днів 657, відповідно:

5 000 - грн. х 3% = 150 грн.,

150 грн. : 365 днів = 0,41 грн. в день,

0,41 грн. х 365 днів = 269 грн. 37 коп.

Але сума боргових зобовязань повинна складати:

Борг за 2013 рік 3% річних з 17 березня 2013 рік по 01 січня 2013 року складає 290 днів, за 2014 рік 365 днів, за 2015 рік з 1 січня по 4 серпня 2015 року 217 днів.

290 днів + 365 днів + 217 днів = 872 день х 0,41 грн. = 357 грн. 52 коп., але позивачем предявлено для стягнення за 657 днів х 0,41 грн. = 269 грн. 37 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики є законними і підлягають задоволенню в розмірі заявлених позивачем вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті правової допомоги та судового збору , тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 800 грн. за правому допомогу та 243 грн. 60 коп. судовий збір.

На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) грошові кошти в сумі: 3 765 грн. індекс інфляції за прострочення зобовязання та 269 грн. 37 коп. - три відсотки річних від простроченої суми заборгованості, всього 4 034 грн. 37 коп., також понесені судові витрати 243 грн. 60 коп. по оплаті судового збору та 800 грн. витрати за правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Миколаївської області через Кривоозерський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час оголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: (підпис)

Копія вірна:

Голова Кривоозерського

районного суду ОСОБА_6

Рішення набрало законної сили «____» ______________ 2015 року

Оригінал рішення зберігається в цивільній справі № 479/872/15-ц.

Керівник апарату суду ОСОБА_7