Номер провадження 2-о/243/313/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої - судді Ільяшевич О.В.,

при секретарі Хміль О.М.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області, у м. Словянську, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Малинівської сільської ради Словянського району Донецької області, про призначення опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду із заявою, в якій просить призначити її опікуном над недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Словянського міськрайонного суду від 06 листопада 2008 року її рідний брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний недієздатним, оскільки є інвалідом І групи у звязку із психічним захворюванням. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2008 року, опікуном над її братом була призначена їх мати ОСОБА_3. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2015 року ОСОБА_3 звільнена від повноважень опікуна свого сина ОСОБА_1, внаслідок того, що не могла здійснювати повноваження опікуна через поганий стан здоровя. Таким чином, опікуватися братом, який потребує стороннього догляду, нікому, у звязку з чим, просить суд призначити її, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуном над недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засідання заявниця ОСОБА_1 свої вимоги підтримала та пояснила, що оскільки її мати, яка була за рішенням суду призначена опікуном її рідного брата, була звільнена від повноважень опікуна, а згодом померла, то здійснювати догляд за недієздатним братом нікому. Вона на даний час проживає із братом, ним опікується. З метою захисту його прав та призначення йому опікуна, вона зверталась до УПСЗН та Малинівської селищної ради, втім, їй повідомили, що вона повинна звернутися до суду із заявою, ніхто не став займатися справами її брата, який внаслідок психічних вад не може розуміти своїх дій. Також просила повернути їй судовий збір.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Малинівської міської ради Словянського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не надав.

Суд, розглянувши подані учасниками судового розгляду документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про призначення її опікуном підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2008 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним. Опікуном над ним призначено його матір - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

10 вересня 2015 року, рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_3 звільнена від повноважень опікуна її сина ОСОБА_1 у звязку із поганим станом здоровя.

ОСОБА_4 комісії Малинівської селищної ради від 24 серпня 2015 року, було встановлено, що у будинку № 63 по вул. Леніна с. Малинівка, Словянського району Донецької області спільно проживають власниця будинку ОСОБА_3, її син ОСОБА_1, а також її донька ОСОБА_1 ОСОБА_1 здійснює догляд за своїм братом ОСОБА_1, який страждає хронічним психічним захворюванням та є інвалідом першої групи «А». ОСОБА_3 на даний час страждає тяжким хронічним захворюванням та не має можливості здійснювати догляд за своїм недієздатним сином ОСОБА_1

Як вбачається з свідоцтва про смерть, І-НО №923536 від 29 вересня 2015 року, ОСОБА_3 28 вересня 2015 року померла.

У відповідності до подання органу опіки та піклування (виконкому) Малинівської сільської ради Словянського району Донецької області 253-02/33 від 03 листопада 2015 року щодо можливості призначення опікуном ОСОБА_1 над ОСОБА_2, встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає хронічним психоневрологічним захворюванням, потребує постійного стороннього догляду, не може приживати окремо, вести господарство, не розуміє своїх дій та не може керувати ними, тому догляд за ОСОБА_1, який визнаний недієздатним, здійснює його сестра ОСОБА_1 За станом здоровя, ОСОБА_1 може виконувати опікунські обовязки над ОСОБА_1 Вивчивши надані документи, орган опіки та піклування виконкому Малинівської сільської ради прийшов до висновку про доцільність рекомендувати Словянському міськрайонному суду призначити ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника.

У відповідності до норм ч.2 ст.241 ЦПК України, суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу.

Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника.

У звязку з тим, що опікун ОСОБА_3 була звільнена від повноважень опікуна її сина ОСОБА_1, а згодом померла, то як наслідок позбавленаможливості виконувати функції опікуна.

За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У відповідності до ст.41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обовязком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обовязок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобовязаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обовязок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоровя, родинні звязки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обовязки опікуна.

Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Виходячи із аналізу ч.2 ст. 241 ЦПК України, із заявою про звільнення від обовязків опікуна може звернутися сам опікун, або орган опіки та піклування. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, опікун була звільнена від повноважень опікуна, а згодом померла, а тому позбавлена можливості здійснювати свої опікунські обовязки.

Суд вказує також на наступне.

ОСОБА_4 з ч.1ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ст. 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Системний аналіз норм міжнародного права та національного законодавства дозволяє дійти до висновку, що в основі сенсу права на справедливий суд лежить перш за все захист прав та інтересів особи.

Слід звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Станєв проти Болгарії, § 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Луордо проти Італії, § 85).

Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування ст.6 ч. І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства,§ 57; Файєд проти Сполученого Королівства, § 65; Марковіч та інші проти Італії, § 99).

Якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду, суд досліджує, чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства,§ 57).

Отже саме на суд покладається обовязок прийняти рішення по суті спору, де прагнення забезпечити дотримання формальної процедури та суворість процесуальної норми не повинні привілеювати над захистом права особи, яке порушене та потребує такого захисту, і як наслідок саме на суд покладається обовязок дотримання справедливого балансу, який мав підтримуватися між законним прагненням забезпечити дотримання формальної процедури(в даному випадку поданням заяви особою, яка формально не належить до осіб, які мають право звернення із вказаною заявою, однак яка звертається до суду в інтересах недієздатної особи при бездіяльності у цьому питанні органів, на які такий обовязок покладений законом) та правом доступу до суду (захист судом прав недієздатної особи - рідного брата заявника).

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні по справі «Водяренска Акційова Сполечность, АS проти Чеської Республіки» від 24 лютого 2004 року, визнавалося таким, що підпадає під захист Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушення права на справедливий суд (п.1 ст. 6 Конвенції), саме з підстав порушення справедливого балансу між досягненням мети - захисту прав людини та прагненням забезпечити дотримання формальної процедури звернення із захистом своїх законних прав.

На думку суду, виходячи з положень Конвенції прав людини, практики Європейського суду з прав людини, змісту ч.3 ст. 237 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що заявник є рідною сестрою недієздатної особи, звернулася із вказаною заявою з метою захисту прав її брата, яким стала опікуватися після звільнення її матері від повноважень опікуна та її смерті, з врахуванням бездіяльності органів, на які у даному випадку законом покладені обовязки щодо захисту прав недієздатних осіб, з врахуванням подання органу опіки та піклування, та встановлених по справі обставин, суд, з метою захисту прав недієздатної особи, вважає, що в даному випадку заява про призначення опікуна підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, у суду є всі підстави призначити опікуном ОСОБА_1 над недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234,236,237,238,239,240,241 ЦПК України, ст. 39, 60, 63 ЦК України, Конвенцією з прав людини, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Малинівської сільської ради Словянського району Донецької області, про призначення опікуном - задовольнити.

Призначити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, опікуном над недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу складено та підписано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Словянського

міськрайонного суду: ОСОБА_6