Справа № 732/1153/15-ц Провадження № 22-ц/795/2204/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Соколов О. О. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Скрипки А.А.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника позивача ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Городнянського районного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Городнянської міської ради про визнання права власності на прибудову,

в с т а н о в и в:

Рішенням Городнянського районного суду від 13 жовтня 2015 року відмовлено у позові ОСОБА_6 про визнання права власності на прибудову до квартири.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку представник позивача, судом допущена неповнота з'ясування обставин справи та порушення норм процесуального і матеріального права, а саме ігнорування статей 331, 392 ЦК України та статей 1, 213 ЦПК України.

У судовому засідання представник позивача підтримав скаргу. Представники відповідача і третьої особи у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

По справі встановлено, що за договором купівлі-продажу від08 серпня 1996 року ОСОБА_6 придбав у власність квартиру № 1, що становить 6/25 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6-7). Відповідно до чинного та час укладення договору купівлі-продажу законодавства, за позивачем бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності на 6/25 частин будинку. Рішенням виконкому Городнянської міської ради від 17 грудня 2002 року № 329 (а.с. 10 зворот) ОСОБА_6 надане право індивідуальної забудови, а саме зведення прибудови до житлового будинку та видано дозвіл на виконання робіт (а.с. 11). Дозвіл на виконання робіт, відповідно до п.1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI від 16 вересня 2008 року, зберігав свою чинність до 14 жовтня 2010 року. Процедура прийняття в експлуатацію збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року без дозволу на виконання будівельних робіт індивідуальних (садибних) житлових будинків, визначена Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 квітня 2015 року № 79.

Для визначення понять житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, належить враховувати положення ст. 380 ЦК (житловий будинок як об'єкт права власності), ст. 381 ЦК (садиба як об'єкт права власності), ст. 331-332 ЦК (право власності на новостворене майно та перероблену річ) та загальні положення ст. 181, 186 ЦК про нерухомі речі (нерухоме майно, нерухомість), а також про головну річ і приналежність. Виходячи з аналізу наведених норм цивільного законодавства, положення ст. 376 ЦК (в тому числі і ч.5 названої статті) не передбачають набуття права власності на прибудови, добудови, конструктивні елементи, перепланування, переобладнання або надвірні споруди, які є приналежністю головної речі (житлового будинку або садиби) і не можуть бути самостійним об'єктом права власності.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм статей 331 і 392 ЦК України є безпідставними. Статтею 331 К України дійсно встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Однак, ця ж норма вказує і на те, що у випадку передбачення законом прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Суд не може підміняти органи до компетенції яких віднесені питання прийняття до експлуатації новоствореного та реконструйованого нерухомого майна. Статтею 392 ЦК України, на яку посилається представник позивача, передбачена можливість пред'явлення позову про визнання права власності власником майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Із змісту позовних вимог ОСОБА_6 та матеріалів справи вбачається, що його право власності фактично ніким не оспорюється, а виникли лише питання щодо прийняття прибудови (реконструйованої частини будинку) до експлуатації.

Посилання представника позивача на те, що Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 квітня 2015 року № 79, не передбачено можливості прийняття до експлуатації прибудови до квартири, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду. Такі доводи суперечать змісту абзацу 5 пункту 2 вказаного Порядку, згідно з яким індивідуальним (садибним) житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного в ній проживання, яка складається із житлових кімнат та допоміжних (нежитлових) приміщень, і прибудова до неї. До того ж, позивачеві, відповідно до відомостей про реєстрацію права власності в договорі купівлі-продажу, належить 6/15 частин будинку, до якого ним зведено прибудову.

Крім того, ч.2 ст. 376 ЦК передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. З системного аналізу зазначеної статті, зокрема, з урахуванням положень статей 331, 332, 373, 375 ЦК України вбачається, що визнання права власності на самочинне будівництво судом повинно відбуватися за наявності спору та у виключних випадках, передбачених ч.3 і 5 ст.376 ЦК України.

Рішенням суду право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, може бути визнане за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст. 376 ЦК України). З наведеної норми вбачається, що суд може визнати право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на земельній ділянці, що є в державній або комунальній власності, якщо компетентний орган надав (відвів) земельну ділянку цій особі під уже збудоване нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Городнянського районного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: