АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/ 6374/15 Головуючий 1-ї інстанції - Семіряд І.В.
Справа № 2-638/8235/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : відшкодування шкоди.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та прокурора Дзержинського району м. Харкова на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Харкова, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ленінського районного суду м. Харкова, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди в розмірі 328 860 грн., завданої судом в результаті незаконного притягнення його до адміністративної відповідності з призначенням покарання у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

В обґрунтування позову посилався на те, що у жовтні 2004 року уповноваженою особою Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області відносно нього, за його відсутності, був складений протокол про вчинення нібито адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та направлений для розгляду по суті до Ленінського районного суду м. Харкова.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2004 року він був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП з призначенням міри покарання у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

Під час затримання співробітниками Ленінського РВ, йому стало зле, у зв'язку з чим доставлено в лікарню, де він знаходився тривалий час на стаціонарному лікуванні, при цьому в лікарні постійно був присутній конвой.

Постановою Голови Верховного Суду України від 07 вересня 2005 року закрито провадження по адміністративній справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАп у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

У зв'язку з викладеним, просив задовольнити свій позов.

Представник Державної казначейської служби України проти позову заперечував, пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади йому була заподіяна маральна шкода у вказаному розмірі.

Прокурор та представник Ленінського районного суду м. Харкова надали суду письмові заперечення проти позову.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України 100 000 грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційних скаргах Державна казначейська служба України та прокурор Дзержинського району м. Харкова просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх скарг апелянти посилаються на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, представник відповідача - Державної казначейської служби України вказує на те, що позивач ОСОБА_1 не довів як факту спричинення йому моральної шкоди, так і наявності передбачених законом підстав для її відшкодування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1167 ЦК України встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності її вини, з урахуванням норм ст. 23 ЦК України, якою передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав і свобод та законних інтересів. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, та інших дії, перелік яких не має вичерпного характеру.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування відповідно до ч.2 п.2 статті 1167 ЦК України , якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності та незаконного накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту, завдало йому моральних страждань, у зв'язку з чим суд визначив розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 07.10.2004 року уповноваженою особою Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області відносно позивача ОСОБА_1 був складений протокол № 045012 про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173 КУпАП, який був направлений для розгляду по суті до Ленінського райсуду м. Харкова. ( а.с.а.с. 7-8 ).

19.11.2004 року Ленінським райсудом м. Харкова, за відсутності позивача ОСОБА_1, був розглянутий вказаний протокол № 045012 від 07.10.2004 року, за результатами якого, постановою суду від 19.11.2004 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173 КУпАП, з призначенням міри покарання у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб (а.с.9).

06.12.2004 року апеляційний суд Харківської області, розглянувши скаргу позивача ОСОБА_1, на постанову суду від 19.11.2004 року, скасував останню з направленням адміністративного матеріалу до Ленінського райсуду м. Харкова на новий судовий розгляд, у зв'язку з грубим порушенням норм КУпАП, а саме : суд не дослідив всі обставини справи, не дав їм належну оцінку, справу розглянув у відсутності ОСОБА_1,, який притягується до адміністративної відповідальності, який належним чином повідомлений про розгляд справи не був. ( а.с. 10 ).

21.12.2004 року Ленінським райсудом м. Харкова був розглянутий вказаний адміністративний матеріал знову за відсутністю ОСОБА_1, і своєю постановою закрив провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП, у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. ( а.с. 93 ).

16.02.2005 року апеляційний суд Харківської області, розглянувши протест прокурора Ленінського району м. Харкова на постанову суду від 21.12.2004 року, скасував останню у зв'язку з грубим порушенням норм КУпАП, з тих самих підстав, що і в попередньому випадку. Адміністративний матеріал щодо ОСОБА_1, направив до Ленінського райсуду м. Харкова на новий судовий розгляд. ( а.с. 12 ).

29.03.2005 року Ленінським райсудом м. Харкова був розглянутий вказаний адміністративний матеріал, за результатами якого, суд своєю постановою визнав позивача ОСОБА_1, винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173 КУпАП, при цьому закрив провадження на підставі ст.. 38 КУпАП, у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. ( а.с.а.с. 91-92 ).

Постановою від 07.09.2005 року Голова Верховного Суду України, розглянувши скаргу ОСОБА_1, на постанову Ленінського райсуду м. Харкова від 29.03.2005 року, скасував останню, провадження по справі закрив на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. ( а.с. 19 ).

Факт виконання постанови суду про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту підтверджено оглянутими судом першої інстанції у судовому засіданні матеріалами кримінальної справи № 17050011, яка була порушена 26.01.2005 року прокуратурою м. Харкова за фактом перевищенні влади чи службових повноважень співробітниками Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про те, що під час знаходження ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 23.11.2004 року по 02.12.2004 року, він, як адміністративно заарештований, був під постійним наглядом конвою з числа співробітників міліції. ( а.с. 66-69, 70-71, 80-116 ).

Тому твердження відповідачів про те, що постанова суду відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту не виконувалась, є безпідставними, оскільки законом передбачена відповідальність за сам факт незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту, а не за незаконне відбуття покарання вигляді адміністративного арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У позовній заяві позивач посилався на те, що йому завдана моральна шкода тривалим притягненням до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів визнає доведеними настання для позивача негативних наслідків морального характеру внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що загальний строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності тривав 11 місяців: з моменту прийняття Ленінським районним судом м.Харкова постанови від 19 листопада 2004 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173 КУпАП, з призначенням міри покарання у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб і закриття Постановою від 07.09.2005 року Голови Верховного Суду України провадження по справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абзаці 2 п. 14 Постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Мінімальна заробітна плата, відповідно до внесених Законом № 704-VII змін, з 1 вересня 2015 року становить 1378 грн.

Виходячи із засад розумності та справедливості, а також з урахуванням мінімальної заробітної плати колегія суддів вважає за необхідне розмір моральної шкоди зменшити з 100 000 грн. до 15 158 грн. (11 місяців Х на 1 378 = 15 158).

Районний суд стягнув суму відшкодування моральної шкоди із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку, тобто списання Казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не шляхом стягнення коштів із Державної казначейської служби України як юридичної особи публічного права.

Посилання представника прокуратури на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 04.11.2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2005 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у відшкодуванні моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним, оскільки ті вимоги заявлялись з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316,317,319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Прокурора Дзержинського району міста Харкова задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року у частині стягнення суми по відшкодуванню моральної шкоди змінити: зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 з 100 000 тисяч грн. до 15 158 (п'ятнадцять тисяч сто п'ятдесят вісім ) тисяч грн., стягнувши цю суму з Державної казначейської служби України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді