Справа № 752/7015/15-ц
Провадження № 2/752/3704/15
08.10.2015 року Голосіївський районний суд м.Києва у складі судді Калініченко Л.С., при секретарі Дуці В.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 30.01.2015 року, о 07-15 год., на Дніпропетровському шосе, 3 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням позивача ОСОБА_1, якому цей автомобіль належить на праві приватної власності.
Як вказує позивач, згідно з постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.03.2015 року, ухваленій у справі №752/3528/15-п, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке призвело до вказаної дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля позивача.
Таким чином, невідшкодованими залишаються збитки в сумі 114877, 41 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача.
В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечував.
Відповідач не з'явився в судове засідання повторно, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Згідно зі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що 30.01.2015 року, о 07-15 год., на Дніпропетровському шосе, 3 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_2, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням позивача ОСОБА_1. Зазначений факт підтверджено постановою Голосіївського районного суду м.Києва у справі №752/3528/15-п від 11.03.2015 року (а.с.10).
Автомобіль «Nissan», д.н.з. НОМЕР_4, зареєстрований на позивача ОСОБА_1 (а.с.8).
Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 зазнав технічних пошкоджень.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/3528/15-п від 11.03.2015 року (а.с.10) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в результаті якого 30.01.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено автомобіль позивача.
Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, зазначені обставини доказування не потребують і вважаються доведеними.
Згідно з висновком про вартість матеріального збитку (а.с.27), здійсненим на підставі виконаних досліджень та рекомендацій експертом - оцінювачем колісних транспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» ОСОБА_3 у Звіті про визначення вартості матеріального збитку за вих.№С15-56 від 26.02.2015 року (а.с.12-50), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу NISSAN TEANA 350JM, д.н.з. НОМЕР_4, становить 164877,41 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пункт 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля НОМЕР_3.
Отже, невідшкодованими залишилися 114877,41 гривень завданих ОСОБА_1 збитків, які він просить стягнути з відповідача.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення цих коштів з відповідача та необхідність їх задоволення.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року № 4 із наступними змінами» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
За приписами чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.
Як зазначено позивачем, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля він зазнав негативних психоемоційних змін у вигляді порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього; були порушені актуальні життєві плани позивача, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до положень ч.3 ст.23 ЦК України враховує вимоги розумності та справедливості і вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1500 гривень.
Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 1163, 77 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212, 215, 223, 224-226, 228, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1172, 1187, 1194 ЦК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (м.Київ, АДРЕСА_2 (гуртожиток); РНОКПП НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_6) матеріальні збитки в сумі 114877 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 41 копійка, моральну шкоду в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1163 (одна тисяча сто шістдесят три) гривні 77 копійок.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя