УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, просив визначити місце проживання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 у 2010 році їх спільна дочка залишилась проживати з матір'ю. Він завжди намагався підтримувати добрі стосунки з дочкою, брати активну участь у її вихованні та допомагати колишній дружині матеріально утримувати дитину. У зв'язку з тим, що він не зміг домовитись із ОСОБА_5 щодо порядку своєї участі у вихованні дитини, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року було встановлено регламент його побачень із дочкою, а саме: кожного понеділка та четверга з 18 год 30 хв до 20 год 00 хв, а також кожної неділі з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв поза межами її проживання.

Із вересня 2013 року ОСОБА_5 почала штучно створювати йому перешкоди у побаченнях з дитиною, вчиняє психологічний тиск на дитину налаштовує її проти нього та примушує дочку говорити, що вона не хоче бачитись із батьком.

З огляду на порушення ОСОБА_5 графіку побачень дитини з батьком, створення ним належних умов для комфортного проживання та розвитку дитини за своїм місцем проживання, а також те, що ОСОБА_5 декілька років ніде офіційно не працює та не має самостійного заробітку, місце проживання дитини необхідно визначити з батьком.

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, просила визначити місце проживання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона ніколи не чинила перешкод ОСОБА_4 та його батькам у спілкуванні з дочкою, але після зустрічей з ними дочка завжди поверталась додому в поганому настрої, просила не віддавати її більше до них, розповідала про психологічний тиск на неї та погрози від ОСОБА_4, який наполягав на тому, щоб вона ставала на його бік під час конфліктів з ОСОБА_5

Внаслідок постійних переслідувань зі сторони ОСОБА_4, які посилились восени 2013 року після того, як дочка пішла до школи, у дитини погіршився психологічний стан, дівчинка боялась іти до школи, у зв'язку з чим мати змушена була звернутись за допомогою до психолога. Із урахуванням таких обставин ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення кількості побачень із дитиною, а останній - звернувся до неї з позовом про визначення місця проживання дитини, що абсолютно не відповідає інтересам самої дитини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року в позові ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відмовляючи в позові ОСОБА_4 та задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між її батьками суду необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, стан її здоров'я та інтереси самої дитини. З огляду на те, що кожен із батьків створив належні умови для проживання дитини, але відповідно до висновку психолога Центру психодіагностики та психологічної експертизи Міжнародного інституту глибинної психології Української асоціації психоаналізу № 290 від 2 грудня 2013 року ОСОБА_7, її пояснень як свідка, у дитини (дівчинки) склалися гармонійні відносини з мамою, тому зміна місця проживання дитини та її переїзд до батька є недоцільним. Крім того, суди також врахували висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 червня 2014 року, відповідно до якого визнано за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю ОСОБА_5

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки судів є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального і процесуального права та встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що для правильного вирішення справи необхідно визначити психологічний стан дитини шляхом призначення відповідної судової експертизи, не заслуговують на увагу, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій було обґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні судової психологічної експертизи у зв'язку з недоцільністю її проведення через наявні у справі докази.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги в частині необґрунтованості висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 червня 2014 року та висновку психолога Центру психодіагностики та психологічної експертизи Міжнародного інституту глибинної психології Української асоціації психоаналізу № 290 від 2 грудня 2013 року ОСОБА_7, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів у справі.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук