Провадження № 2/522/8779/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.08.2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позову відзначив, що 27 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Відповідач/Банк) та ОСОБА_1 був укладений договір-заява №328823/85337/7-14 (надалі - Депозитний договір), згідно якого Позивач вніс на рахунок Відповідача грошові кошти у сумі 9 000, 00 дол. США строком до 27 травня 2015 року зі сплатою 11,70 % річних на вказану суму. Після закінчення строку Депозитного договору, ОСОБА_1 звернувся до Відповідача з письмовою заявою щодо повернення йому суми вкладу, однак, Відповідач свої зобов'язання щодо повернення вкладу не виконав, суму вкладу та нарахованих відсотків не повернув, безпідставно продовжує до цього часу. Станом на 26.08.2015 року залишок грошових коштів на рахунку позивача складає 8 979, 84 дол. США, проценти, які відповідач має виплатити за користування грошовими коштами за період з 28.05.2015 року по 26.08.2015 року, складають 261, 94 дол. США та 3% річних за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 28.05.2015 року по 26.08.2015 року складають 67, 16 дол. США. Таким чином, загальна заборгованість банку перед позивачем складає 9 308, 94 дол. США. Відповідач добровільно свої зобовязання з повернення позивачу відповідних коштів не виконує, у звязку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

У судове засідання 28.10.2015 року представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 18.08.2015 року) зявилась, позовні вимоги та обставини, викладені у позові, підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 30.09.2015 року) у судовому засіданні заперечував проти вимог ОСОБА_1 та просив відмовити у задоволенні, надав суду письмові заперечення, відповідно до яких пояснив, що, оскільки на підставі постанови Правління НБУ від від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18.09.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено строком на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно. А відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору банківського вкладу. Зокрема, 27.10.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір заява №328823/85337/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» (надалі - договір), згідно якого позивач вніс на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 9 000, 00 дол. США на строк з 17.10.2014 року по 27.05.2015 року (а.с.3).

Згідно п.2 даного договору за час користування коштами вкладу протягом строк, визначеному у договорі, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11, 70% річних.

Позивач зобовязання виконав у повному обсязі та вніс кошти на суми 9000, 00 дол. США на рахунок згідно договору банківського вкладу. строк Дії договору закінчився, однак кошти за договором банківського вкладу позивачу виплачені не були. Згідно довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» №3308 від 20.07.2015 року згідно до договору №328823/85337/7-14 від 27.10.2014 року залишок суми коштів станом на 20.07.2015 року складає 8 979 (вісім тисяч девятсот сімдесят девять) дол.. США 84 центів (а.с.4).

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу: банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2015 року Правління Національного банку України прийняло рішення №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних».

17.09.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація встановлена строком на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року (а.с.16).

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно п.8 ч.1 ст. 2 Закону, неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність";

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Із зазначеного вище вбачається, що з 18.09.2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Отже, у зв`язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми банківських вкладів та процентів за ними не можуть бути задоволені в силу вищевказаних норм Закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 15, 16, 509, 526-530, 626-629, 631, 638-639, 1058-1060, 1066, 1074 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

28.10.2015