АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6196/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Луценко О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилися діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не приймає.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13 березня 2015 року, з урахуванням ухвали від 09 квітня 2015 року про виправлення описок, позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5 частини заробітку з усіх його видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 листопада 2014 року і до повноліття дітей.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення змінити та задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема, безпідставне поновлення судового розгляду.

Вказує на помилковість викладення в рішенні суду, що позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини на кожну дитину.

Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свої висновки про стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини доходів.

Також вважає, що відповідач не довів здійснення ним витрат на лікування у зв»язку із хворобою на діабет 2 типу та, як наслідок, це не могло бути підставою для врахування при визначенні розміру аліментів. Також вважає безпідставним, те, що у відповідача на утриманні перебуває його дружина та дитина дружини.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що з 1998 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилися діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають разом з позивачем.

Відповідач працює та отримує стабільний дохід, має на утриманні інших неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3, хворіє на діабет 2 типу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти у розмірі 1/5 частини доходів відповідача є достатнім розміром, який ґрунтується на принципах справедливості, об»єктивності та розумності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо визначення аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку з усіх його видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий висновок відповідає вимогам ст.182 СК України та ґрунтується на матеріалах справах.

Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України.

За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції вірно ураховано наявність у відповідача інших двох малолітніх дітей; дружини, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, а також наявність захворювання - сахарний діабет, тяжкий перебіг, діабетична полінейропатія, що є обставиною, яка має істотне значення.

Твердження апеляційної скарги щодо безпідставного урахування судом при визначенні розміру аліментів стану здоров»я відповідача та наявність дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, колегією суддів відхиляються, оскільки такі чинники є обов»язковими для врахування відповідно до вимог ст.182 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ст.195 ЦПК України передбачено поновлення судового розгляду у разі потреби вчинення будь-якої процесуальної дії.

Порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено. Норми матеріального права до правовідносин сторін застосовано правильно.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов