Справа № 308/5968/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Коціпак З.П.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

представника орган опіки та піклування

виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу між подружжям, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та утримання позивачки, про залишення прізвища ОСОБА_5.

Свій позов мотивує тим, що 25 лютого 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 50 від 25.02.2012 року.

Вказує, що у шлюбі з відповідачем у них народилась спільна дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1:

Зазначає, що у шлюбі подружжя перебувало 3 роки, але останній рік між ними відбувалися сварки та скандали, які неодноразово відбувалися в присутності їх дитини.

Стверджує, що на даний час спільна дитина проживає з позивачкою у її матері ОСОБА_7, яка є пенсіонером за віком, у її домоволодінні за №12 по вул. Айвазовського в м. Мукачеві, про що свідчать відмітки в її паспорті.

Зауважує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально ні позивачці, ні їх дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого посилаючись на його нерегулярний дохід просить визначити суд аліменти на утримання дитини та її у твердій грошовій сумі. Звернула увагу на відсутність у відповідача іншої родини, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, інших осіб на утриманні. Вказала, що на момент звернення з позовом позивачка перебуває у декретній відпустці, інших доходів, крім допомоги від пенсії матері та допомоги від держави у розмірі 130 грн. немає, чого недостатньо для належного утримання як дитини, так і її особистого проживання.

Також, при зверненні з позовом просить залишити їй теперішнє прізвище ОСОБА_6.

З наведених підстав вважає неможливим збереження сімї та подальше спільне проживання з відповідачем.

Ухвалою суду від 02.07.2015 року у відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України сторонам у справі надавався строк до примирення до 01 жовтня 2015 року, однак, на момент розгляду справи збереження сімї не відбулося, позивач та її представник наполягають на розгляді справи по суті, змінивши у судовому засіданні 12.11.2015 року позовні вимоги щодо розміру аліментів на утримання дитини, визначивши їх у частці 40% від заробітку (доходу) відповідача. Крім того, позивач повідомила, що у звязку із виходом її з соціальної відпустки, яка надавалася їй у звязку із доглядом за дитиною до досягнення нею трьох років, з 17 вересня 2015 року вона приступила до роботи, а відтак, просить суд стягнути аліменти на її утримання у розмірі 600 грн., починаючи з 26 травня 2015 року і до 17 вересня 2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою про виклик до суду останньому (штрихкодовий ідентифікатор 84/125), у останнє судове засідання не зявився, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі до суду не подав. Крім того, упродовж розгляду справи відповідач не подав письмові заперечення проти позову.

Водночас, у судове засідання зявилася представник відповідача адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі угоди від 26.06.2015 року з наданням останній усіх прав по захисту та представництву інтересів ОСОБА_5 У судовому засіданні представник відповідача повідомила, що відповідач визнає позов у частині розірвання шлюбу, в частині залишення позивачем прізвища після укладення шлюбу, в частині залишення проживання дитини разом з матірю, разом з тим заперечила з приводу зазначення у резолютивній частині рішення адреси місця проживання дитини з підстав невідповідності такої вимоги чинному законодавству, зауважила щодо зменшення розміру аліментів, який належить присудити суду на утримання дитини до 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заперечила щодо присудження до стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки, оскільки остання приступила до роботи.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_4, уповноважена довіреністю виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 11.11.2015 року №1745/01-16, на виконання вимог ст. 19 СК України та ст. 45 ЦПК України надала суду висновок вказаного органу від 10.11.2015 року «Про визначення місця проживання» та документи, які стали підставою для прийняття висновку. Повідомила, що підтримує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, за яким останній вважає доцільним при постановленні рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з мамою ОСОБА_1 за адресою: м. Мукачево, вул. Айвазовського, 12.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7 Аріадна Робертівна, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25.02.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 50; прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_5, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області видано свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ №086272.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За положеннями ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно з приписами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, їх сумісне проживання у 2015 році припинено, оскільки відповідач проживає за адресою реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, а тимчасове місце проживання позивача: м. Мукачево Закарпатської області, вул. Айвазовського, буд. 12, що вбачається з висновків, затверджених начальником Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області від 14.07.2015 року, від 05.08.2015 року, 07.08.2015 року, а також, акту служби у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 22.07.2015 року №1071-с обстеження умов проживання ОСОБА_6, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28.07.2015 року №200 «Про способи участі батька у вихованні дитини». Водночас, представник відповідача позов в частині вимог про розірвання шлюбу визнав, тому в силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України та на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.

У судовому засіданні також встановлено, що у позивача з відповідачем є спільна дитина: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, народження якого зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що 22.09.2012 року складено відповідний актовий запис за №1169, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження від 22 вересня 2012 року серії 1-ФМ № 239459.

При вирішенні спору між батьками дитини, які проживають окремо, з приводу місця проживання дитини, судом враховано позицію представника відповідача щодо визнання позову в частині залишення проживання сина ОСОБА_6 з матірю, а також висновок органу опіки та піклування, залученого до участі у справі в порядку ст. 19 СК України та ст. 45 ЦПК України.

Щодо вимоги позивача про зазначення адреси фактичного місця проживання дитини разом з матірю, яка підтримана органом опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, однак,проти якої заперечила представник відповідача, мотивуючи свої заперечення не врегулюванням вказаного питання законодавчо, суд констатує наступне.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, при цьому права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, виходячи з права, гарантованого з ст. 33 Конституції України, у контексті термінів, визначених ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, має вільний вибір місця проживання, а саме, житла, розташованого на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Крім того, за ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а згідно з ч. 4 вказаної статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного із них. При цьому, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відтак, конкретизація судом адреси місця проживання дитини суперечитиме вищенаведеним положенням законодавства, а також інтересам дитини, у тому числі у разі зміни одним з батьків в подальшому постійного або тимчасового місця проживання.

Отже, вимогу про визначення місця проживання дитини біля матері належить задовольнити, а щодо визначення адреси місця проживання дитини відмовити у звязку з необґрунтованістю цієї частини вимоги.

За правилами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що представник відповідача не заперечила проти вказаної позовної вимоги, а вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд вважає позовну вимогу про залишення позивачу прізвища ОСОБА_6 підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача про присудження аліментів на утримання дитини, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За нормами ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Станом на день розгляду справи у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» в редакції Закону України від 17.09.2015 № 704-VIII з 1 вересня прожитковий мінімум на одну особу - дитину віком до 6 років - в розрахунку на місяць установлено в розмірі 1167 гривень.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_5, 19.11.1988 року, є працездатною особою молодого віку, працевлаштований у Закарпатському інституті післядипломної педагогічної освіти, відповідно отримує постійні доходи від роботи та спроможний сплачувати аліменти на утримання сина. Доказів відсутності доходів у відповідача та неналежного стану здоровя упродовж 2015 року останнім не надано.

Досліджуючи докази про стан здоровя дитини судом встановлено задовільний стан дитини, окрім наявності у ОСОБА_6 харчової алергії, атопічного дерматиту, отже дитина не потребує додаткових витрат на лікування.

Заперечення представника відповідача щодо визначеного позивачем розміру аліментів у розмірі 40 % від його заробітку (доходу) та встановлення такого в межах 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до уваги судом не приймаються як необґрунтовані належними та допустимими доказами, крім того, таке обмеження визначено законодавчо нормою ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому, у судовому засіданні позивач повідомила, що вона з 17 вересня 2015 року приступила до роботи після завершення соціальної відпустки.

Беручи до уваги в першу чергу інтереси дитини, враховуючи принцип рівності щодо обовязку батьків утримувати дитину, враховуючи повноваження суду щодо визначення частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини щомісячно до її повноліття у розмірі 30 % від заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково, а в решті позовних вимог щодо сплати аліментів на утримання дитини належить відмовити.

Вимоги позивача щодо стягнення аліментів на її утримання, уточнені у даному судовому засіданні, також підлягають до задоволення шляхом присудження до стягнення з відповідача у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 26 травня 2015 року і до 17 вересня 2015 року, оскільки узгоджуються з положеннями ст. ст. 75, 77, 79, 80, 82, 84 СК України.

Так, судом встановлено, що станом на 17.09.2015 року спільна дитина сторін у справі син ОСОБА_6 досяг трьох років, як стверджує позивач у позовній заяві, що також не спростувала представник відповідача, з моменту звернення до суду з позовом, що є предметом розгляду у даній справі, дитина проживає разом з матірю за адресою: м. Мукачево Закарпатської області, вул. Айвазовського, буд. 12, хоча до зміни місця проживання на тимчасове перебувала за зареєстрованим місцем проживання з 30.11.2013 року, а саме, у м. Ужгороді Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5 (ст.11 паспорту серії ВР 480721). Відтак, в силу ст. 84 має право на утримання від чоловіка незалежно від того, чи вона працює тощо. Доказів на підтвердження того, що чоловік відповідач у даній справі не може надавати матеріальну допомогу до початку розгляду справи по суті останнім або його представником не надано.

У судовому засіданні встановлено, що позивач працює у дошкільному навчальному закладі №2 Комбінованого типу Ужгородської міської ради (довідка від 14.09.2015 року №93).

З наявних у справі доказів, а саме, довідки Управління праці та соціального захисту населення виконкому Ужгородської міської ради від 04.11.2015 року №474 та довідки про доходи Управління освіти Ужгородської міської ради (ЦБ №2) ДНЗ від 05.11.2015 року №684 судом встановлено, що з травня по жовтень 2015 року ОСОБА_1 отримала 593,67 грн. допомоги по догляду за однією дитиною до досягнення нею трьохрічного віку працюючим, з яких щомісячно з травня до серпня цього року по 130,00 грн., а у вересні 2015 року 73,67 грн.; крім того 3817,07 грн. склав нарахований дохід у вересні жовтні 2015 року у звязку з виходом на роботу.

Враховуючи наведений факт, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для працездатних осіб з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 грн., а з 1 вересня 1378 грн., позивач у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України за період з 26.05.2015 року по 17.09.2015 року є такою, що потребує матеріальної допомоги.

Розподіл судових витрат між сторонами визначений ст. 88 ЦПК України, частиною першою якої передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 243,60 грн., а також 243,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за ставкою, яка діяла на момент звернення з позовом.

На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 12 листопада 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 17 листопада 2015 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 33, 55 Конституції України, ст. ст. 10, 60, 61, 88, 174, 212, 213, 215, 218, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 75, 77, 79, 80, 82, 84, 105, 110, 112, 113, 161, 180 - 183, 191 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 25.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 50 від 25.02.2012 року (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 086272) розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, біля матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30% від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 26 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 26 травня 2015 року і до 17 вересня 2015 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, 243 (двісті сорок три) грн.60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), місце реєстрації: м. Ужгород Закарпатської області, вул. Сеченова, буд. 5, до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик