Провадження №2/760/4564/15
Справа №760/9604/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку та втрат від інфляції за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку та втрат від інфляції за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що 19.03.2012 року вона була прийнята на роботу до відділення № 1 ПАТ «Платинум банк» в м. Луганськ, на посаду менеджер по роботі з бізнес клієнтами відділу продажів Північно-Східного регіону Управління бранч-продажів департаменту продажів, про що було видано відповідний наказ № 1326 - К від 15 березня 2012 року.

Вказує, що 19.04.2013 року її було переведено на посаду провідного менеджера по роботі з бізнес клієнтами відділення №1 ПАТ «Платинум банк» в м. Луганську, відділу продажів Північно-Східного регіону Управління бранч - продажів департаменту продажів (Наказ № 1186 - К від 01.04.2013 року).

Зазначила, що з 19.04.2013 по 1.08.2014 року вона вчасно та у повному обсязі отримувала заробітну платню, але починаючи з липня 2014 року по листопад 2014 року, внаслідок подій, які сталися в Луганській та Донецькій областях, що призвели до поступової припинення роботи відділення, з 1.08.2014 по 1.12.2014 року отримувала заробітну платню не в повному обсязі, а з 1.12.2014 року без повідомлення причин відповідач перестав здійснювати нарахування та виплату заробітної плати взагалі.

Пояснила, що 6 квітня 2015 року її було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до Наказу № ІМВ/К- 00610 від 1 квітня 2015 року та при звільненні було виплачено лише вихідну допомогу та компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки, про що свідчить довідка і наказ.

Вважає дії відповідача, щодо невиплати заробітної плати за період з 1.12.2014 року по 6.04.2015 року незаконними та необгрунтованими, у зв'язку з тим, що у цей період вона перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Платинум банк» та просить їх задовольнити, а саме стягнути з відповідача - ПАТ «Платинум банк» на її користь заборгованість із заробітної плати за період з 01.12.2014 року по 06.04.2015 року (дата звільнення) в сумі 41 548, 59 гривень, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06.04,2015 року по 15.05.2015 року в сумі 11 461,68 грн. та втрати від інфляції за період затримки розрахунку в сумі 3 685, 89 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що згідно витягів з табелю використання робочого часу в банку за період з 01.12.2014 по 06.04.2015 року позивачка в зазначений період часу була відсутня на робочому місці та фактично не виконувала свої службові обов'язки. Вказані витяги з табелів використання робочого часу, були складені у відповідності до рекомендацій викладених у листі № 51/06/186-15 Міністерства соціальної політики України від 02.03.2015 року, написаного у зв'язку з ситуацією, що склалась на території проведення антитерористичної операції (АТО) та з урахуванням того, що такі події не врегульовані положеннями КЗпП України. Так, з контексту зазначеного листа випливає, що працівникам, які не виходять на роботу у зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, в табелі обліку використання робочого часу, доцільно, такі неявки відзначати умовним позначенням "НЗ" неявки з нез»ясованих причин. Заробітна плата за цей період не нараховується.

Крім того вказав, що менеджери в своїй роботі використовують автоматизовану банківську систему/програму «САБ В2» для щоденного обслуговування клієнтів банку. Тобто, майже щодня кожен менеджер здійснює вхід до даної програми за допомогою логіну та паролю, а система реєструє кожний такий вхід, а саме - початок сеансу роботи з системою та його закінчення. Таким чином, інформація приведена в довідці, наданій Департаментом інформаційних та комунікаційних технологій Банку підтверджує кількість авторизацій (здійснених входів в програму за допомогою логіну та паролю позивачем в автоматизовану банківську систему «САБ В2». Вказує, що такий період представлений періодом з 02.06.2014 року по 11.07.2014 року, а саме в зазначений період часу позивачка регулярно проводила діяльність в автоматизованій банківській системі «САБ В2, що підтверджує безперебійну роботу позивача та виконання нею своїх функціональних обов'язків. Натомість, за даними довідки з 11.07.2014 року та в період з 01.12.2014 по 06.04.2015 року позивач жодного раз не авторизувалась в автоматизованій банківській системі «САБ В2», тобто, вона не працювала в зазначений період часу, діяльність на відділенні не проводилась, будь-які операції з грошовими коштами та робота з клієнтами банку були зупинені. Таким чином, зазначене підтверджує, відсутність її на робочому місці в період в період з 01.12.2014 по 06.04.2015 року за який і складено табель використання робочого часу відносно неї з урахуванням рекомендацій, що наведені в листі № 51/06/186-15 Міністерства соціальної політики України від 02.03.2015 року.

Крім того, зазначив, що відповідно до постанови Правління НБУ від 23.07.2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей, починаючи з 24.07.2014 року, запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнті банків згідно з Постановою Правління Національного банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» № 466 від 06.08.2014 року було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Зазначив, що відповідно до наказу Мінстатистики № 489 від 05.12.2008 р «Про затвердження типових форм первинного обліку використання робочого часу і порядок їх застосування» визначено, що табель підписується табельником і керівником структурного підрозділу або особою, яка відповідає за кадрове діловодство і затверджується керівником організації, після чого здається до бухгалтерії. Отже, вимог, щодо ознайомлення працівників з такими документами, не встановлено.

До того ж, представник відповідача в судовому засіданні вказав на те, що Приватним акціонерним товариством «Платинум Банк» на підставі наказу № 881 від 14.07.2014 року припинено обслуговування клієнтів у відділені № 1 ПАТ «ПтБ» за адресою: м. Луганськ, вул. Котельникова 13. Тобто з 14.07.2014 року позивачка припинила виконувати свої посадові обов'язки.

Крім того, представник відповідача наполягав на тому, що період з 14.07.2015 року по 06.04.2015 року (момент звільнення) не можна вважати простоєм, а тому вимога про стягнення заробітної плати не підлягає задоволенню, в зв'язку з тим, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу .

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Встановлено, що 15 березня 2012 року позивачку було прийнято на роботу до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на посаду менеджера по роботі з бізнес клієнтами у відділення № 1 м. Луганська , що підтверджується копією наказу № 1326-К від 15.03.2012 року про прийняття на роботу.

06.04.2015 ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного менеджера відділення № 1 ПАТ «Платинум Банк» в місті Луганську, у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ч. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом № ІМВ/К-00610 від 01.04.2015 року про звільнення.

Позивачка просить стягнути з відповідача невиплачену їй заробітну плату за період з 01.12.2014 року по 06.04.2015 року, оскільки вона перебувала у трудових відносинах із ПАТ «ПТБ», середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені та інфляцію за період затримки виплати заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ч. 3 ст. 113 КЗпП України, відповідно до якої, за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток, вказуючи, що працівник, який не міг виконувати свої службові та посадові обо»язки не зі своєї вини, має право та повинен отримувати грошові кошти у розмірі не нижчому, ніж встановлено чинним законодавством.

Встановлено, що Указом Президента України № 405/14 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/б/а від 7 жовтня 2014 р. Донецька та Луганська області з 7 квітня 2014 р. визначені районами проведення антитерористичної операції.

За повідомленнями Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України у містах Донецької та Луганської областей, та зокрема у місті Луганську з 1 серпня 2014 р. органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

23.07.2014 р. Постановою Правління Національного банку України № 436 визнано, що на території Донецької, Луганської областей та Автономної Республіки Крим склалася ситуація, яка унеможливлює роботу банківської системи у звичайному порядку, з метою забезпечення фінансування потреб держави та життєдіяльності населення, на виконання вимог Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року № 435 запроваджено, починаючи з 24 липня 2014 року, надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим .

Надзвичайний режим роботи, у розумінні Інструкції, передбачає порядок проведення банківських операцій, опис змін у технологіях їх проведення, окремі питання організації діяльності банків України у разі виникнення нештатного режиму, що унеможливлює роботу банківської системи у звичайному порядку.

Відповідно до п. 6 цієї Інструкції, керівники банків у разі запровадження надзвичайного режиму роботи мають насамперед уживати заходів, спрямованих на забезпечення збереження життя і здоров'я працівників.

Керівник банку залежно від ситуації, що склалася, приймає рішення щодо: проведення евакуації працівників, матеріальних та культурних цінностей відповідно до розроблених планів евакуації.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національний банк України», Правління Національного банку приймає рішення щодо, зокрема, банківського регулювання та нагляду; функціонування платіжних систем та організації розрахунків.

Відповідно до ст..56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Згідно зі ст. 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», державне адміністративне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формі, зокрема, встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

06.08.2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій», відповідно до якої, «ураховуючи те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436, починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, керуючись статтями 3, 27, 99 Конституції України, статтями 7, 15 Закону України «Про Національний банк України», статтею..66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про боротьбу з тероризмом», розділом І Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року № 435, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» постановлено - банкам України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою».

Так, наказом №881 від 14.07.2014 року «Про обслуговування клієнтів у відділеннях ПАТ «ПТБ», які розташовані у місцях проведення масових акцій» для забезпечення безперебійного обслуговування клієнтів у відділеннях ПАТ «ПтБ» з 14.07.2014 року припинено обслуговування клієнтів у відділенні №1 ПАТ «ПтБ» з адресою: м. Луганськ, вул.. Котельникова,13.(а.с. 66) - за місцем роботи позивачки.

З наданих витягів з табелів використання робочого часу вбачається, що позивачка в період з 01.12.2014 року по 06.04.2015 року не була присутня на робочому місці.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, дані табелі були складені у відповідності до рекомендацій викладених у листі № 51/06/186-15 Міністерства соціальної політики України від 02.03.2015 року. Відповідно до даного листа, зазначено, що у зв'язку з ситуацією, що склалась на території проведення антитерористичної операції (АТО) та з урахуванням того, що такі події не врегульовані положеннями КЗпП України, працівникам, які не виходять на роботу у зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, в табелі обліку використання робочого часу, доцільно, такі неявки відзначати умовним позначенням "НЗ" - неявки з нез'ясованих причин. Заробітна плата за цей період не нараховується.

Суд приймає даний доказ до уваги, оскільки будь - яких сумнівів щодо його невідповідності вимогам чинного законодавства не встановлено.

Крім того слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010, який затверджено Наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 р. № 327 встановлено поняття робота.

Робота - це певні завдання та обов'язки, що виконані, виконуються чи повинні бути виконані однією особою.

Відповідно до визначень поняття «заробітна плата» та «робота» обов'язковою умовою нарахування та виплати робітнику заробітної плати є здійснення працівником певних обов'язків. В даному випадку, передбачених розділом 2 посадової інструкції позивачки.

Згідно ст. 34 КЗпП України - простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами .

Виходячи зі змісту поняття простою, обов'язковою його умовою є призупинення роботи, яке викликане відсутністю організаційних або технічних умов.

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток ( ч.2, 3 ст.113 КЗпП України ).

Відповідно до листа Мінпраці від 23.10.2007 року № 257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою ( фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи ) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий ( тижневий ) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Як встановлено під час розгляду справи, жодного акту щодо фіксації простою відділення №1 ПАТ «Платинум банк» в м. Луганську виявлено ( вчинено ) не було, як і не було видано наказу щодо простою відділення, натомість встановлено, що наказом по ПАТ «ПтБ» припинено обслуговування клієнтів у вказаному відділенні.

Тобто матеріалами справи підтверджено, що позивачка не виконувала і не могла виконувати свої трудові обов'язки на своєму робочому місці у відділенні № 1 ПАТ «ПТБ» у місті Луганську, оскільки з липня 2014 року дане відділення Банку призупинило обслуговування клієнтів, про що, крім того, було зазначено і самою позивачкою в колективному зверненні від 22.12.2014 року, що підтверджується копією заяви від 22.12.2014 року, яка адресована ПАТ «ПТБ» та підписана ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3; копією заяви від 04.02.2015 року, яка адресована ПАТ «ПТБ» та підписана ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3; копією відповіді № 30-03/5930 від 16.03.2015 року на заяву від 04.02.2015 року; копією Посадової інструкції ОСОБА_1; копією попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачка зверталася до відповідача з заявами від 05.01.2015 та 04.02.2015 про виплату заробітної плати у зв'язку з простоєм. На вказані звернення її було повідомлено, що у вересні 2014 року всім співробітникам було запропоновано працевлаштування в іншій місцевості, включаючи збереження посади, окладу і премії. Крім того, кожному співробітнику була надана додаткова допомога на переїзд із наданням допомоги на найняття житла ( а.с. 69 ). На вказані пропозиції позивачка відповідала відмовою.

Крім того, в своїй позовній заяві позивачка посилається на ч. 3 ст. 113 КЗпП, відповідно до якої, за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Таким чином, позивачка визнала, що в період з 01.12.2015 року по 06.04.2015 року вона не виконувала свої обов'язки, які передбачені її посадовою інструкцією, підтвердженням чого є її колективне звернення від 04.02.2015 року.

Що стосується посилань позивачки та представника позивача на ту обставину, що з липня 2014 року до 1.12.2014 їй сплачувалася заробітна плата, хоча і не в повному обсязі слід зазначити наступне.

Як вбачається з наданої до суду довідки № 50 -07- 05/349 від 12.03.2015, розрахункових листів, наказів про преміювання від 17.10.2014року № 0460-П та надання матеріальної допомоги від: 01.09.2014 № 0403-П, 09.10.2014 року № 0441-П, 06.11.2014року № 0486-П позивачці за період з липня 2014 року по 01.12.2014 року виплачувалася лише матеріальна допомога та премія. Іншого, на спростування встановленого, позивачкою, представником позивачки надано не було.

Отже, всі вищенаведені обставини свідчать про факт відсутності позивачки на роботі з 01.12.2014 року по 06.04.2015 року, і як наслідок не нарахування та не виплату їй заробітної плати за цей період.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Хоча, в судовому засіданні представник позивачки і зазначав про те, що його довірителька в зазначений період здійснювала свої трудові обов'язки та виходила на роботу, а на підприємстві був простой, проте в порушення ст. 57-60 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту суду надано не було.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачкою не надано доказів, а судом не було їх встановлено і під час розгляду справи, що у відділенні № 1 мав місце простой в період часу з липня 2014 по 01.12.2014 та з 01.12.2014 по 06.04.2015 року, та те що позивачка виконувала будь-яку роботу передбачену посадовою інструкцією, відповідно, і відсутні підстави, передбачені ст. 113 КЗпП України для виплати позивачці середнього заробітку за час простою.

Разом з тим, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та інфляції, також не підлягає задоволенню в звязку з тим, що всі нарахування, які підлягають виплаті при звільненні були виплачені позивачці, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 94,113 КЗпП України, ст. ст. 15, 56 Закону України «Про Національний банк України», ст. 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.10, 11,15,57-60, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та втрат від інфляції за час затримки розрахунку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова