Справа № 379/2332/13 Головуючий у І інстанції Бойко М. Г.
Провадження № 22-ц/780/1542/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 18 09.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової Н.С.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ТОВ „Ківшовата Агро" про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, який обґрунтувала тим, що 24 квітня 2008 року між нею та ВК «Ківшовата Агро» було укладено договір оренди землі, згідно якого вона передала в оренду належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 червня 2006 року площею 2,3894 га в оренду на 5 років.

Звернувшись у 2012 року з приводу припинення договору оренди, у зв'язку з закінченням строку його дії до відповідача, позивач дізналась про існування додаткової угоди від 09 березня 2012 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного між нею та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримала його копію.

ОСОБА_5 зазначала, що не мала наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та не підписувала дану додаткову угоду, просила, визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 09 березня 2012 року укладену між ОСОБА_5 та ТОВ „Ківшовата Агро".

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 09 березня 2012 року укладену між ОСОБА_5 та ТОВ „Ківшовата Агро", стягнуто судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі, ТОВ „Ківшовата Агро", на рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі посилалось на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі повинен містити такі істотні умови: об'єкт оренди / місце розташування та розмір земельної ділянки/; термін договору оренди; орендна плата /розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення та перегляду/; цільове призначення та умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона /орендодавець чи орендар/, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України та ст. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених п. 8 є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним.

Зазначені істотні умови договору передбачені також Типовим договором оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.04.2008 року ОСОБА_5 уклала з ВК «Ківшовата Агро» (правонаступником якого є ТОВ «Ківшовата Агро») договір оренди землі, згідно якого передала в оренду належну їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26.06.2006 року земельну ділянку площею 2,3894 га в оренду на 5 років.

Договір було зареєстровано в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області 01.10.2008 року за номером 86.

ОСОБА_5 вказувала, що звернувшись восени 2012 року (після закінчення дії вказаного договору) до відповідача, дізналася про існування додаткової угоди від 09.03.2012 року до договору оренди земельної ділянки між нею та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримала її копію.

Відповідно до матеріалів справи, додаткова угода укладена 09.03.2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Ківшовата Агро».

Згідно даної угоди ОСОБА_5 передала відповідачу земельну ділянку, яка належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26.06.2006 року земельну ділянку площею розміром 2,3894 га в оренду на 5 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди.

Додаткова угода від 09.03.2012 року зареєстрована в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року за №04585.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Під час розгляду справи до Апеляційного суду Київської області надійшло клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи, для підтвердження тих обставин, що вона особисто не укладала додаткової угоди та не підписувала, оскільки не мала такого бажання.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року була призначена почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта НІСЕ №8262 від 21 липня 2015 року підпис від імені ОСОБА_5 в графі: «Орендодавець» в Додатковій угоді до Договору оренди землі між ОСОБА_5 та ВК «Ківшовата Агро» від 01.10.2008 року, датованій 09.03.2012 роком, виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_5, виходив із того, що позивачка оспорювану угоду не підписувала, а особа, яка її підписала не мала на це відповідних правових підстав, а представники відповідача, в свою чергу, фактично погодилися, що дану угоду підписав брат позивачки ОСОБА_6, який на момент її підписання працював в ТОВ «Ківшовата Агро» на посаді інженера по охороні праці.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, зокрема той факт, що сторонами порушено правила укладання спірного правочину, а саме: підпис від імені позивача у спірному договорі виконаний не позивачем, а іншою особою, яка не мала достатніх на те правових підстав, оскільки позивач не уповноважувала інших осіб укладати від свого імені договори оренди земельних ділянок. Вказані обставини свідчать про відсутність у позивача внутрішньої воли на укладання та виконання оспорюваного договору в розумінні ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» - відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

Н.С.Воробйова