Справа № 211/5886/15-ц
Провадження № 2/211/2225/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 листопада 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за відсутністю сторін ,

розглянувши в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.03.2012 року ОСОБА_3 під розписку позичила у нього грошові кошти у розмірі 10 000 гривень строком до 31 грудня 2014 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. 03.04.2015 року він направляв позивачу вимогу про повернення боргу, однак вимога відповідачем проігнорована. Просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10 000 гривень. Своїми діями ОСОБА_3 спричинила йому також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що в зв'язку з неповерненням відповідачкою належних йому грошових коштів, він втратив душевний спокій, стан його здоров'я погіршився, він не мав можливості утримувати сім`ю, та повинен був позичати гроші у родичів та знайомих для потреб сім`ї та лікування. Розмір моральної шкоди він оцінює в 10 000 гривень, яку він просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх вісутності.

Будучи присутніми в судовому засіданні 13.11.2015 року:

- позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали та посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві просили позов задовльнити в повному обсязі, при цьому позивач в своїх поясненнях пояснив, що відповідач ОСОБА_3, все ж таки частинами повертала йому борг: спочатку 11.11.2012 року 1 000,00 гривень, 11.08.2013 року - 1000,00 гривень, 7.03.2013 року - 2 000, 00 гривень, всього повернула 4 000,00 гривень;

- відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, суду пояснила, що борг вона віддала, однак розписку не забрала, так як вони були в дружніх відносинах, тому вона не фіксувала дату та суму повернення коштів, частину борг, а саме 4000,00 гривень вона віддала грошима, а частину ріелторськими послугами, які здійснювала за замовленням позивача та вважала, що в повному обсязі повернула борг. Просила також застосувати строк позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_3 взяла в борг у позивача 10000,00 гривень, вказаний факт не заперечувався відповідачем в судовому засіданні та підтвержується також розпискою з якої слідує (мовою оригіналу) « ОСОБА_3 взяла в долг у ОСОБА_5 десять тисяч гривень» ( а.с. 4). При цьому, слід зазначити, що в розписці дійсно не збігається прізвище позивача та його ініціали, однак відповідач , будучи присутньою в судовому засіданні 13.11.2015 року не заперечувала, що саме у позивача вона позичала гроші, однак думала, що в нього прізвище, таке, як вона зазначила в розписці. Крім того відповідач ОСОБА_3 не заперечувала той факт, що розписка 20.03.2012 року дійсно написана нею власноручно, від її імені та нею підписана.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, форма договору позики визначена в ст.1047 ЦК України , а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивачем ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_6 направлялась письмова вимога про повернення суми боргу 03.04.2015 року ( а.с. 5 ), при цьому будучи присутньою в судоовму засіданні 13.11.2015 року відповідач не заперечувала, те, що вона знала про те, що позивачем така вимога направлялася, ознак з поштового відділення вона направлений лист не отримувала.

Зважаючи на викладені обставини, та те, що як встановлено в судовому засіданні відповідач частково не виконала взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу, а саме 6000,00 гривень, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в цій частині задоовльнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 не повернутого боргу за договором від 20.03.2012 року. При цьму, суд не вбачає підстав для застосування позовної давновсті в три роки, оскільки вимога направлена була позивачем, щодо повернення боргу в березні 2015 року.

В той же час суд вважає за необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на його користь 10 000,00 гривень в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди оскільки, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в договірних правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 264, 625, 1046, 1047, 1048, 1049,1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 79, 80, 88, 212, 213, 214, 215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, працюючої ПАТ «Південний Гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 борг у сумі 6000 ( шість тисяч ) гривень 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 коп.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_7