Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л., при секретарі Алексіоглу Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку, компенсації, моральної шкоди та витрат на правову допомогу -

В С Т А Н О В И В:

30.09.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку , компенсації, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, зазначивши, що вона перебувала у трудових відносинах у Публічному акціонерному товаристві «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», після чого вона був звільнена за ст. 38 КЗпП України. У порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні їй не була виплачена нарахована заробітна плата у сумі 14199 грн.97 коп. та компенсація у розмірі 2400 грн. 28 коп.. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В звязку з викладеним просила стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 14199 грн. 97 коп., компенсацію за час затримки у сумі 2400 грн. 28 коп., середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 28.07.2015 року по день винесення рішення. Крім того, вважає, що діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, оскільки відповідачем було грубо порушено її право на отримання заробітної плати, яку вона оцінює у розмірі 1000 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати за надання їй правової допомоги у сумі 292,32 коп.

Позивач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути позовні вимоги за її відсутністю, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила, разом з тим надав суду заперечення проти позову, де зазначили, що позов відповідачем визнається частково, в частині заборгованості з заробітної плати у розмірі 14 199,97 грн. та компенсації в розмірі 2400,28 грн., інші позовні вимоги не визнає. Просили задовольнити позов частково.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду та витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1В . з 11.06.2010 року перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», після чого 27.07.2015 р. вона була звільнена за ст. 38 КЗпП України. На час звільнення ОСОБА_1 їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14 199 грн.97 коп.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед ОСОБА_1 при її звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивач має всі законі підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те,що на час звільнення позивачка не працювала, тому не має право на стягнення середнього заробітку за час затримки з дня звільнення. Ці заперечення заслуговують на увагу та передбачені ст.. 116 КЗпП України.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 30.09.2015 року, середній заробіток за час затримки при звільненні слід розраховувати з 30.09.2015 року.

Кількість робочих днів починаючи з 30.09.2015 року по 12.11.2015 рік складає 31 день.

Розмірі середньоденної заробітної плати позивача, за запереченнями відповідача, які не оспорюються позивачем, складає 71,55 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 30.09.2015 року по 12.11.2015 рік складає: 31х 71, 55 грн. = 2218 грн. 05 коп.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Згідно позовної заяви розмір компенсації складає 2 400,28 грн. та з цією сумою погоджується відповідач.

Враховуючи вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації за затримку виплати заробітної плату у сумі 2 400 грн. 28 коп.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1 000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через тривалу ( з вересня 2014 року липень 2015 року) невиплату заробітної плати , через що вона перебувала у важкому матеріальному стані та прикладали додаткових зусиль для організації свого життя , приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, а саме: складання позовної заяви складає 292,32 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, а також частковість задоволення позовних вимог, суд вважає, що витрати за надання правової допомоги підлягають задоволенню частково у сумі 250 грн. та саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. гривень за вимоги майнового характеру та 487 грн.20 коп. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 974 грн. 40 коп.

Керуючись, ст. ст. 115 - 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215 , 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, компенсації та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», юридична адреса: м. Маріуполь, пр. Машинобудівників, 1 () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована за адресою: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, с. Талаківка, вул.. Чапаєва буд 34 заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 199 (чотирнадцять тисяч сто девяносто девять) грн.. 97 коп.; компенсацію за час затримки у розмірі 2400 ( дві тисячі чотириста) грн. 28 коп. ; середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2218 (дві тисячі двісті вісімнадцять ) грн. 05 коп., з утриманням ПАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, витрати за надану правову допомогу 250 (двісті пятдесят) грн.., заподіяну моральну шкоду у розмірі 500 (чотириста) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», юридична адреса: м. Маріуполь, пр. Машинобудівників, 1 () на користь держави судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп.

Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до Іллічівського районного суду м. Маріуполя, протягом 10 днів з дня отримання заочного рішення.

На заочне рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова