Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2006 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 180 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням нею повноліття. На даний час відповідач має постійне місце роботи та його матеріальний стан покращився. Оскільки коштів, які визначені зазначеним судовим рішенням, недостатньо для належного утримання дитини, просила суд змінити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Змінено спосіб присудження аліментів, які стягуються з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, визначений за рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2006 року, з твердої суми в розмірі 180 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття, на частку від доходу батька, а саме: до 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини, тобто до 12 жовтня 2019 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити оскаржувані судові рішення в частині розміру частки присуджених аліментів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2006 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 180 грн щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3, посилаючись на покращення матеріального становища відповідача, зазначала, що встановлений розмір аліментів у твердій грошовій сумі є занизьким з огляду на витрати, які необхідні на утримання дитини. Крім того, відповідач має постійне місце роботи та його розмір доходів дає підставі вважати, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі ј частини від його доходів.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковою для судів.

З огляду на зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, наявність у нього ще двох неповнолітніх дітей, дійшли обґрунтованого висновку про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини його доходів, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева І.К. Парінова В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін