Ухвала іменем україни
28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві М'ягкого Василя Ярославовича, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 січня

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначав, що ним 13 жовтня 2014 року до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві) рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено заяву про відкриття виконавчого провадження, яка одержана останнім 16 жовтня 2014 року.

Оскільки жодної постанови на даний час скаржник не отримав,

ОСОБА_1 просив суд визнати таку бездіяльність протиправною.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області

від 05 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду та повертаючи скаргу заявнику, виходив із того, що ОСОБА_1 скаргу на бездіяльність подав до суду з пропуском встановленого у ст. 385 ЦПК України 10-денного строку та не заявив клопотання про поновлення строку.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 до ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено заяву про відкриття виконавчого провадження, яка одержана останнім 16 жовтня 2014 року.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, а у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Жодної постанови на даний час скаржник не отримав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції не врахував того, що він, звертаючись до суду зі скаргою, оскаржував не конкретні дії державного виконавця, а його бездіяльність протягом всього часу вчинення виконавчих дій щодо відкриття виконавчого провадження, тобто бездіяльність, на його думку, вчинена і на час пред'явлення скарги.

При цьому, звертаючись до суду 03 грудня 2014 року, він посилався на те, що про порушення своїх прав він дізнався з урахуванням поштового обігу

29 жовтня 2014 року. Також вказував, що при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги можуть бути взяті ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, ухвали, постановлені судами першої та апеляційної інстанцій, не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 січня

2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська