СОЛОМ`янський районний суд міста києва
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: судді Кицюк В.С.

за участю секретаря Глушко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою боржника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси а Кредит», заінтересовані особи державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Сакович Станіслав Юрійович, стягував ОСОБА_3, про визнання неправомірною постанови державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року заявник звернувся в суд із вищезазначеною скаргою, в якій просить суд визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Саковича С.Ю. (далі - ВДВС) від 05.08.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №48261645, зобов`язати ВДВС скасувати постанову, мотивуючи свої вимоги наступним.

Так, 05.08.2015 ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах ВП №48261645 з примусового виконання виконавчого листа №2/760/2958/15, який виданий 09.07.2015 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 заборгованості на суму 32 500,00 грн.

Заявник стверджує, що ВДВС під час винесення оскаржуваної постанови порушив закон, оскільки при винесенні постанови наклав арешт на все майно боржника, а сума стягнення обмежується виключно 32 500,00 грн.

Крім того, заявник акцентує увагу на тому, що стягнення за виконавчими документами проводиться в першу чергу шляхом звернення стягнення на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках в банках та інших фінансових установах, на рахунках і вкладах в депозитаріях цінних паперів. І тільки в разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, стягнення звертається на належне боржникові інше майно.

Також заявник звертає увагу суду на неправильне зазначення ВДВС адреси боржника-юридичної особи в контексті оскарження постанови про накладення арешту на майно боржника, при цьому не оскаржуючи постанови про відкриття виконавчого провадження. Наполягає на тому, що за таких обставин державний виконавець був зобов`язаний відмовити у відкритті провадження.

В судове засідання заявник не з`явився, в той же час направив заяву про розгляд скарги за відсутності його представника, зазначивши, що вимоги за скаргою підтримує в повному обсязі.

ВДВС та ОСОБА_3 також не прибули в суд на розгляд даної скарги, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання. Представник ВДВС також подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконавчі листи, що видаються судами підлягають виконанню державною виконавчою службою (ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, державні виконавці зобов`язані здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Зважаючи на те, що розгляд цивільних справ відбувається виключно із дотриманням принципів диспозитивності цивільного процесу, то суд не може вийти за рамки тих вимог, які заявлені.

Так, оскільки порушено питання виключно про визнання постанови про накладення арешту неправомірною, в той же час постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржується, то всі доводи заявника щодо неправомірності дій ВДВС в частині місця примусового виконання рішення суду суд вважає неспроможними.

Щодо доводів про те, що в першу чергу належить звертати стягнення на грошові кошти на рахунках, а вже після цього, в разі їх недостатності, на все інше майно, то суд вважає їх також такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ВДВС не приступив до звернення стягнення на майно заявника.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає не тільки в його арешті, але й і у виявленні, вилученні і примусовій реалізації. Поняття звернення стягнення є більш ширшим, аніж накладення арешту на майно. Матеріали ж справи не містять будь-яких даних про те, що були які-небудь спроби виявити, вилучити та тим більше примусово реалізувати майно боржника.

В той же час, згідно ч.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про накладення арешту на майно може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Таким чином, суд погоджується із позицією заявника у справі в тій частині, що державний виконавець не врахував, що сума стягнення лише 32 500,00 грн. і наклав арешт на все майно боржника.

Таким чином, оскаржуване рішення не відповідає вимогам вищезазначеного закону.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в своєму листі від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд, зокрема, визнає оскаржуване рішення незаконним та зобов`язує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 17, 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу боржника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси а Кредит», заінтересовані особи державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Сакович Станіслав Юрійович, стягував ОСОБА_3, про визнання неправомірною постанови державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника , - задовольнити.

Визнати незаконною постанову державного виконавця Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Саковича С.Ю. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП48261645 від 05.08.2015 року.

Про виконання ухвали згідно ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» відповідний орган державної виконавчої служби повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання копії ухвали суду.

Роз`яснити стягувачу, що вона не позбавлена можливості звернутися до ВДВС із відповідною заявою про накладення арешту на майно боржника знову з обов`язковим акцентуванням уваги останнього на необхідності накладення арешту саме в сумі стягнення.

Ухвала може бути оскаржена через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк