ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року. Справа № 174/916/15-ц

п/с № 2/174/407/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Теплові мережі м. Вільногірська", про стягнення заборгованості по заробітній платі,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 13.10.2015 року, позивачка зазначила, що, з 01.07.1996 року по 06.07.2015 року, вона працювала сторожем у відповідача, Комунальному підприємстві «Теплові мережі м. Вільногірськ».

Згідно наказу відповідача № 38-к від 06.07.2015 року вона була звільнена з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

Однак під час роботи у відповідача, відповідачем заробітна плати виплачувалася їй не у повному обсязі, у зв'язку з чим на час її звільнення склалася заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 4605,92 грн., в тому числі: за грудень 2014 року - 763,49 грн., за січень 2015 року - 1988,98 грн., за лютий 2015 року - 1853,45 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 31.08.2015 року Na 106.

При цьому раніше прокурором м. Вільногірська подавалася заява до суду в її інтересах про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за жовтень, листопад, та частково грудень 2014 року. Рішенням суду заява була задоволена, і на цій підставі відкрите виконавче провадження ВП № 46741385, однак до нього не ввійшли суми заборгованості, зазначені у довідці від 31.08.2015 року № 106. На цей час вищезазначена заборгованість їй відповідачем не виплачена. Вона вважає, що заборгованість з заробітної плати, яка належить їй, однак відповідачем не виплачена, підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку, приймаючи до уваги наступне.

Заробітна плата, у відповідність до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», є винагородою у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, передбачено, що власник, або уповноважений ним орган, зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», в разі затримки виплати заробітної плати роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити робітникам компенсацію втрати частини заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 6. Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян.

Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427, компенсація втрати частини заробітної плати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання проводиться своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Розрахунок компенсації невиплаченої їй заробітної плати складається з суми заробітної плати, помноженої на коефіцієнт споживчих цін за час заборгованості станом на 01.10.2015 року:

Сума заробітної плати у грн.Індекс споживчих цінКоефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації у грн.
763,49 грудень 2014 р.103,00,03022,90
763,49 січень 2015 р.103,10,03123,69
763,49 лютий 2015 р.105,30,05340,46
763,49 березень 2015 р.110,80,10882,46
763,49 квітень 2015 р.114,00,11487,04
763,49 травень 2015 р.102,20,02216,80
763,49 червень 2015 р.100,40,0043,05

1988,98 січень 2015 р.103,00,03059,67
1988,98 лютий 2015 р.105,30,053105,41
1988,98 березень 2015 р.110,80,108214,81
1988,98 квітень 2015 р.114,00,114 .226,74
1988,98 травень 2015 р.102,20,02243,76
1988,98 червень 2015 р.100,40,0047,75

185345 лютий 2015 р.105,30,05398,23

1853,45 березень 2015 р.110,80,108200,17
1853,45 квітень 2015 р.114,00,114211,29
1853,45 травень 2015 р.102,20,02240,77
1853,45 червень 2015 р.100,40,0047,41

ВСЬОГО 1492,41

Таким чином відповідач, крім нарахованої та невиплаченої їй заробітної плати, також повинний сплатити на її користь компенсацію за її несвоєчасну виплату у розмірі 1492,41 грн.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Тобто усі виплати, які роботодавець своєчасно не виплатив працівнику, є заробітною платою (основною та додатковою).

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням, щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Крім того, відповідач повинний сплатити їй середній заробіток за весь час невиплати заробітної плати, як це передбачено ст.117 КЗпП України.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до пункту другого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

У свою чергу їй не відомий розмір її середнього заробітку за два останніх місяця її роботи у відповідача, а тому вона вважає, що таку інформацію необхідно витребувати у відповідача.

Доказами її позовних вимог є: її трудова книжка, довідка відповідача про наявність заборгованості по заробітної платі, відсутність у відповідача доказів про своєчасну виплату їй заробітної плати.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору за подачу цього позову.

Згідно ч.2 ст. 118 ЦПК України, позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Керуючись ст.ст. 3, 109, 118 ЦПК України, ст.ст. 47,115,116,117,237-1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», позивачка прохає:

1. Стягнути на її користь з Комунального підприємства "Теплові мережі м. Вільногірськ" - 4605,92 грн. заборгованості з заробітної плати за грудень 2014 року, та січень, лютий 2015 року.

2. Стягнути на її користь з Комунального підприємства "Теплові мережі м. Вільногірськ" компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі - 1492,41 грн. станом на 01.10.2015 року.

3. Стягнути її користь з Комунального підприємства "Теплові мережі м. Вільногірськ" її середній заробіток з часу її звільнення 06.07.2015 року по час винесення рішення за цим позовом.

В судове засідання позивачка не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила також, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. При цьому до заяви додала копію судового наказу від 13.02.2015 р. та довідку відповідача про середньоденний заробіток позивачки.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, проте сам був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судового виклику (а.с.16).

Відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦАК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності відповідача, з заочним розглядом справи.

Дослідивши надані у справі докази, а саме:

- копію витягу із паспорта громадянки України, згідно якого ОСОБА_1, 11.06.1964 р. н., зареєстрована за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, по бул. МируАДРЕСА_1, з 12.07.1985 р. (а.с.3);

- копію трудової книжки на імя ОСОБА_1, в якій, за порядковим номером 28, є запис про звільнення позивачки з КП "Теплові мережі м. Вільногірськ" 06.07.2015 р., наказ № 38К від 06.07.2015 р. по п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 5-6);

- довідку КП "Теплові мережі м. Вільногірськ" від 31.08.2015 р. вих. № 106, згідно якої станом на 31.08.2015 р. відповідачем виплачено позивачці по виконавчому провадженню ВП 46741385 - 3458.95 грн. залишилася заборгованість за грудень 2014 р. - 763.49 грн., за січень 2015 р. - 1988.98 грн., за лютий 2015 р. - 1853.45 грн. (а.с.7);

- копію судового наказу від 13.02.2015 р. про стягнення відповідача на користь позивачки заборгованості по зарплаті за період з жовтня по грудень 2014 р. в сумі 4222.44 грн. (а.с.18);

- довідку відповідача від 09.11.2015 р. вих. № 128, про середньоденний заробіток позивачки, який складає - 51.66 грн. - суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із спору стосовно наявності факту неповного розрахунку підприємством відповідача з працівником при його звільненні, в звязку несплатою заробітної плати, та у звязку з порушенням строків розрахунку при звільненні.

Відповідно до цих правовідносин, враховуючи обгрунтування, що викладені в позовній заяві, відсутність заперечень з боку відповідача, та внаслідок дослідження в судовому засіданні та оцінки в сукупності та взаємозвязку всіх представлених доказів, керуючись законом, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем в період з 01.07.1996 р. по 06.07.2015 р. та виконувала обов'язки за різними посадами, остання посада, яку займала позивачка - сторож, звільнення позивачки відбулося за згодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України, дані факти підтверджуються документально, копією трудової книжки позивачки (а.с.5-6).

При звільненні позивачки відповідач не розрахувався з нею в день звільнення, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму - 4605.92 грн., яка складається з заборгованості: за грудень 2014 р. - 763.49 грн., за січень 2015 р. - 1988.98 грн., за лютий 2015 р. - 1853.45 грн., що підтверджується документально довідкою відповідача (а.с.7).

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник, або уповноважений ним орган, зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо в цей день працівник не працював, то виплата зазначених сум проводиться не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до довідки відповідача (а.с.7), станом на 31.08.2015 р. відповідачем виплачено позивачці за виконавчим провадженням ВП 46741385 (за судовим наказом від13.02.2015 р. № 174/116/15-ц, п/с 2-н/174/23/2015) - 3458.95 грн., залишилася нестягнута сума заборгованості за грудень 2014 р. - 763.49 грн., та не стягувалася заборгованість по зарплаті за січень 2015 р. - 1988.98 грн. та за лютий 2015 р. - 1853.45 грн. (а.с.7)

Суд доходить висновку, що відповідач, всупереч ст. 116 КЗпП України, не розрахувався в повному обсязі з позивачкою при її звільненні, тому , відповідно до вимог чинного трудового законодавства, з відповідача, слід стягнути на користь позивачки наступні платежі:

- 4605.92 грн., тобто заборгованість по заробітній платі за грудень 2014 року, та січень, лютий 2015 року;

- 1492.41 грн., тобто компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 01.10.2015 року;

- 4752.72 грн., тобто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.07.2015 р. по 13.11.2015 р.

Суд погоджується з наведеним в позові підрахунком позивачки компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 01.10.2015 року, та враховує, що відповідач проти нього заперечень і свого нового розрахунку не надав.

Оскільки відповідач, надав розрахунок середньоденного заробітку позивачки (а.с.19), який складає - 51.66 грн., проти чого будь-яких заперечень позивачка не заявила, суд вважає можливим визначити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивачки за період з 07.07.2015 р. по 13.11.2015 р., шляхом множення середньоденного заробітку - 51.66 грн. на кількість робочих днів за вказаний період, тобто - 92 ( липень - 19, серпень - 20, вересень - 22, жовтень - 21, листопад - 10), що складає суму - 4752.72 грн.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає обґрунтованими посилання позивачки:

- на ст. 34 Закону України «Про оплату праці», згідно якої, в разі затримки виплати заробітної плати, роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити робітникам компенсацію втрати частини заробітної плати;

- на ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», згідно якої підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи);

- на ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», згідно якої компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом; під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші;

- на ст. 6. Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», згідно якої компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян;

- на Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427, згідно якого компенсація втрати частини заробітної плати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання проводиться своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

- на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

- на Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням, щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яким визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Згідно ст.ст.10,11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги обгрунтувані, не суперечать законодавству і підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд приймає до уваги обовязковість, згідно законів України, утримання з суми стягнутої заборгованості по заробітній платі - 4605.92 грн., та з суми стягнутого середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, 4752.72 грн., податків та обовязкових платежів, що повинен здійснити відповідач при виконанні судового рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», доходить висновку, що судові витрати у справі, в виді судового збору за майнові вимоги 487.20 грн., слід покласти на відповідача, стягнувши з нього зазначену суму в дохід держави України.

На підставі ст.ст. 8, 43, 124 Конституції України, ст.ст.3-6,9, 11,16 ЦК України, ст.ст. 1-3, 21, 115-117, 221, 232, 233, 238 КЗпП України, керуючись ст.ст. 88, 169, 209 ч.3, 212-215, 217, 218, 222-233, 294, 367 ч.2 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплові мережі м. Вільногірська», код ЄДРПОУ № 24422912, юридична адреса: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 17, на користь ОСОБА_1, 11.06.1964 р. н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_1, зареєстрованої за місцем проживання по бул. МируАДРЕСА_1, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, - 10851.05 грн. (десять тисяч вісімсот п'ятдесят одну гривню 05 копійок), із яких: 4605,92 грн. - заборгованість з заробітної плати за грудень 2014 року, та січень, лютий 2015 року, з утриманням із зазначеної суми передбачених законами України податків та інших обовязкових платежів; 1492.41 грн. - компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 01.10.2015 року; 4752.72 грн. - середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.07.2015 р. по 13.11.2015 р., з утриманням із зазначеної суми передбачених законами України податків та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплові мережі м. Вільногірська», код ЄДРПОУ № 24422912, юридична адреса: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 17, в дохід держави України судовий збір, за задоволені майнові вимоги, в сумі - 487.20 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми заборгованості - 10851.05 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.