ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1093/15-ц
Провадження № 2/210/1572/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" листопада 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді Костенко В.В.

За участі секретаря Алімової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, без фіксування звукозаписувальним технічним засобом згідно ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом Виконкому Дзержинської районної у місті ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 02 червня 2015 року ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги Виконкому Дзержинської районної у місті ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Наслідком розгляду вказаної справи стало визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою № 432 у гуртожитку в корпусі № 2 будинку № 2 на пл..Домнобудівників в м. Кривому Розі та зняття його з реєстраційного обліку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 липня 2015 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 02 червня 2015 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Так, позивач, Виконком Дзержинської районної у місті ради, звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно з діючим законодавством України, до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності, питання розподілу та надання житла, що належить до комунальної власності, розташованого на території району, у тому числі кімнат у гуртожитках. Здійснюючи вказані повноваження, виконкомом Дзержинської районної у місті ради встановлено, що на реєстраційному обліку у кімнаті № 432 корп. № 2 буд. № 2 по пл. Домнобудівників м. Кривого Рогу знаходиться ОСОБА_2 Вказаний гуртожиток перебуває в комунальній власності міста, обслуговується комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація № 8". Кімната не приватизована та не є приватною власністю відповідача. В листопаді 2013 року в гуртожитку створене об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2, корпус 2». ОСОБА_2 тривалий час у кімнаті фактично не мешкає, його місце перебування невідоме, будь-яка інформація про нього відсутня. Оплата за комунальні послуги по кімнаті не сплачується, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за енергоресурси. Зазначені факти підтверджуються актом від 11.02.2015 року № 800 про те , що громадянин ОСОБА_2 в кімнаті № 432 не проживає без поважних причин тривалий час, понад шість місяців , акт завірений підписом паспортиста ОСОБА_3 та печаткою ОСББ « Домнобудівників 2, корпус 2» . Позивач просить визнати відповідача особою, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні не були присутніми, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на відмові у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Виконкому Дзержинської районної у місті ради не підлягають задоволенню.

Так, з довідки № 798 від 11.02.2015 року, виданої ОСББ «Домнобудівників 2,корпус 2» , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: м.Кривий Ріг, пл.. Домнобудівників, дім № 2, корпус № 2 кімната № 432 (а.с.3).

З поданого позивачем акту № 800 від 11.02.2015 року, складеного ОСББ «Домнобудівників 2, корпус 2» вбачається , що ОСОБА_2 не мешкає в гуртожитку за вказаною адресою з листопада 2013 року, тобто понад шість місяців. ( а.с.5) . Заборгованість за житлово - комунальні послуги станом на 19.08.2015 року відповідно до листа заступника керуючого справами ОСББ « Домнобудівників 2, корпус,2» ОСОБА_5 складає 1 500, 00 грн. (а.с.48 ).

Так, позивач посилаючись на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР просив суд визнати ОСОБА_2 таким , що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою № 432 корп. № 2 буд. № 2 по пл. Домнобудівників м. Кривого Рогу та зняття його з реєстраційного обліку, так як він понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в спірній кімнаті, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов'язки по сплаті комунальних послуг не несе.

Відповідач не визнав позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволеними про що зазначив у заяві про перегляд заочного рішення. В своїх запереченнях відповідач посилався на те, що він періодично був змушений тимчасово перебувати за місцем проживання матері своєї дружини, яка за станом здоровя , потребує сторонньої допомоги, але поодинокі випадки його короткочасного вимушеного проживання за іншою адресою, не є підтвердженням його постійного не проживанням у наданій йому кімнаті , починаючи з листопада 2013 року , окрім цього твердження позивача про несплату ним комунальних послуг за користування житлом він спростовує відповідними платіжними документами, копії яких долучено до матеріалів справи ( а.с.26- 35)

Проміжок часу не проживання у зазначеній кімнаті відповідач пояснює поважністю причин, а саме тим, що він періодично був змушений тимчасово перебувати за місцем проживання матері своєї дружини, яка за станом здоровя , потребує сторонньої допомоги, окрім цього відповідно до наданого воєнного квитка відповідача ОСОБА_2 серії УН № 1084817 , він з 11.12.2014 року був мобілізований до лав Збройних сил України ( а.с.24) , а з 08.02.2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, що підтверджується наданою довідкою від 19 квітня 2015 року № 512 ( а.с.25)

За час тимчасового не проживання відповідачки у зазначеній кімнаті, його речі та ліжко залишалось у кімнаті , крім того відповідач весь час несе витрати по утриманню своєї кімнати і ним сплачувались комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями, останній платіж за кімнату ним здійснено у травні 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 47-48 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК).

Крім того порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитківгромадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, регулюють спеціальні нормативно-правові акти України, а саме: Закон України«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р. (в редакції від 04.01.2015 р.), та «Положення про гуртожитки» затвердженні наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 р. за №778/27223.

Так, відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частина 2 цієї статті передбачає, що виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Інших випадків та підстав виселення чи зняття з реєстраційного обліку мешканців гуртожитків Закон не передбачає.

Пункт 11 «Положення про гуртожитки» затвердженні наказом Мінрегіону України від 27 квітня 2015 року визначає, виселення з гуртожитків здійснюється відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української РСР.

Стаття 132 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Таким чином, дані спеціальні нормативно-правові акти не передбачають виселення мешканців гуртожитку чи втрата ними права користування житловим приміщенням з підстав, на які посилається позивач.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що відповідач своїми діями жодним чином не вказав на свою відмову від наданої йому кімнаті, користується та утримує її належним чином, таким чином доводи позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування даною кімнатою та зняття його з реєстраційного обліку у вказаній кімнаті, не знайшли свого підтвердження, а позовні вимоги є такими що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Судовий збір позивачем на стадії подання позову не сплачувався, оскільки він звільнений від його сплати, а тому судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. в рахунок компенсації витрат на сплату судового збору слід віднести на рахунок держави

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 7,10,11,59,60,215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Виконкому Дзержинської районної у місті ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору в розмірі 243,60грн. віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу апеляційної скарги на протязі десяти днів із дня його проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні у той же строк із дня отримання копії рішення.

Суддя: В. В. Костенко