АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7546/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2027/7049/2012 Сиротников Р.Є.
Категорія: право власності Доповідач -Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Красношапка К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Харківської міської ради Тризни Євгена Вікторовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 доХарківської міської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно переобладнаний фрагмент 1-го поверху будинку 330 літ. А-9 по АДРЕСА_1, 17,5 кв.м.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним за власні кошти було переобладнано фрагмент 1-го поверху буд.№30 Літ. «А-9» по АДРЕСА_1 в м.Харкові загальною площею 17,5 м2.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації вищевказаного фрагменту Позивачем було замовлено технічний висновок «Про стан будівельних конструкцій нежитлових приміщень №1, 2, 3 в Літ. «А-9» визначення можливості подальшої експлуатації за адресою м.Харьків, АДРЕСА_1, 30.

У відповідності до технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій нежитлових приміщень №1, 2, 3 в Літ. «А-9» визначення можливості подальшої експлуатації за адресою м.Харьків, АДРЕСА_1, 30, складеним приватним підприємством «МОДУЛОР-СЕРВИС», будівельні конструкції нежитлових приміщень з окремим входом та крильцем - не має дефектів та пошкоджень, які вказували б на зниження несучої здатності; будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають нормам ДБН України (СНиП) та можуть експлуатуватись за призначенням; прийняті технічні рішення відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів, санітарних і противопожежних норм; експлуатація нежитлових приміщень №1, 2, 3 в житловому будинку №30 Літ. «А-9» за адресою: м.Харків, АДРЕСА_1 - можлива; приміщення можуть експлуатуватись за призначенням, а саме в якості нежитлових.

Згідно технічного паспорту, загальна площа фрагменту 1-го поверху буд.№30 Літ. «А-9» по АДРЕСА_1 в м.Харкові складає 17,5 м?.

Справа розглядалася районним судом у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Московського районного суду м. Харковавід 13 липня 2012 року позовні вимоги були задоволені.

Представником Харківської міської ради було подано апеляційну скаргу, в якій він зазначив, що зазначене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що судом при розгляді справи не було виконано вимогу закону щодо повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами.

Апелянт стверджує, що позивачем були самовільно зайняті належні КП «Муніципальне паркування» нежитлові приміщення площею 16,3 кв.м. по АДРЕСА_1 (пожежний перехід) в м. Харкові, та без надання будь-яких дозволів, передбачених законодавством України, без отримання згоди власника приміщень, переобладнано фрагмент першого поверху у нежитлові приміщення № 1,2,3 буд. № 30 по АДРЕСА_1 в м. Харкові, площею 17,5 кв.м.

Апеляційні вимоги також обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач не надав доказів звернення до Харківської міської ради, інспекції ДАБК з приводу надання дозволу на реконструкцію нежитлових приміщень, а також доказів про прийняття в експлуатацію спірних реконструйованих нежитлових приміщень, що є істотним порушенням вимог закону.

Крім того, апеляційна скарга містить також посилання на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення не встановив, чи відповідають реконструйовані приміщення нормам пожежної безпеки та чи не погіршують вони умови експлуатації і проживання всіх мешканців будинку.

Таким чином, представник Харківської міської ради вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим иа незаконним, таким, що порушує встановлений порядок державного управління у сфері містобудування та архітектури, посягає на основні засади регулювання відносин права власності та забезпечення безпеки сторонніх осіб при використанні нерухомого майна за цільовим призначенням, а визнання права власності за цим рішенням є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харковавід 13 липня 2012 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції повторно не з"явилася, судова повістка не вручена.

За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичній особі- за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За копії паспорту ОСОБА_3, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що він зареєстрований за адресою 4-й Лисогорський в'їзд,4 в місті Харкові.

За вказаною адресою апеляційним судом направлялися судові повістки, в тому числі і телеграмою, однак поверталися з відміткою про не можливість вручення в зв'язку із відсутністю його за вказаною адресою.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3. вважається таким, що повідомлений про слухання справи належним чином, з дотриманням ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалене в справі судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво нежитлової будівлі здійснено позивачем з дотримання будівельних, пожежних, санітарних норм та правил, не порушує права інших осіб, що є підставою для визнання за ним права власності на цей об'єкт в судовому порядку.

Проте, погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, влаштовуючи нежитлові приміщення у фрагменті 1-го поверху багатоквартирного житлового будинку № АДРЕСА_1 в мсті Харкові, позивач до вищезазначеного житлового будинку ніякого відношення не мав, згоди співвласникі вищезазначеного будинку не отримував, а районним судом зазначені обставин взагалі не перевірялись.

Висновок районного суду про е, що таке будівництво не порушує нічиїх прав та охоронюваних законом інтересів не ґрунтується на Законі тане узгоджується із матеріалами справи, оскільки зазначені нежитлові приміщення фактично побудовані у пожежному переході житлового багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Таким чином, сторонами в цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких суб'єктивному праву одного відповідає суб'єктивний обов'язок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 10, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст.15 ЦК, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, встановивши, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, оскільки здійснено позивачем без належного дозволу та належно затвердженого проекту, дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва.

Матеріали справи не містять доказів дотримання під час будівництва будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших норм і правил, а також даних про виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно та про наявність рішення компетентного органу про відмову позивачу у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Харківської міської ради Тризни Євгена Вікторовича задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харковавід 13 липня 2012 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -