АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3049/15 Головуючий у 1 інстанції - Саламон О.Б.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду і, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у сумі 19.457 грн.48 коп., як різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та отриманої позивачем частини страхового відшкодування, а також моральну шкоду у сумі 4.000 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1.800 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2, як винної в ДТП особи, на свою користь недоотриманий розмір франшизи у сумі 500 грн. /а.с.2-4, 93-96/.

Зазначав, що 31.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundai ассеnт» державний номер НОМЕР_1, та, рухаючись по бул.Чоколівському у м.Києві, в порушення п.10.3. ПДР допустив зіткнення з автомобілем «Mazda» державний номер НОМЕР_2 під керуванням його власника - позивача ОСОБА_1, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду.

Оскільки Страхова компанія «Альфа-Гарант», як страхувальник винної в ДТП особи, виплатила позивачу страхове відшкодування лише у сумі 12.904грн.62коп., позивач вважає, що страховою компанією йому повинно бути виплачено ще додатково 19.457 грн.48 коп. матеріальної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року позов задоволено частково/а.с.105-107/.

Судовим рішенням стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 франшизу у сумі 500 грн. та витрати по судовому збору, а в решті позову відмовлено

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.109-111/.

Скаржник послався на те, що судом не враховані доводи викладені у позовній заяві, зокрема, не врахований висновок автотоварознавчого дослідження №21-14 від 1.07.2014 року, виконаний ФОП ОСОБА_5, а також вважав, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Позивач та його представник, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Так, позивач та представник позивача про розгляд справи на 5.11.2015 року на 09.40 год. були повідомлені судом телефонограмою, проте представник позивача по телефону зазначив, що він і його довіритель змінили адреси проживання, однак нові адреси, за якими їх суд міг би викликати в судове засідання - не назвав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач та його представник недобросовісно ставляться до своїх процесуальних прав та обов»язків, чим штучно створюють тяганину у розгляді справи, а тому суд вважає правомірним розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника Страхової компанії «Альфа-Гарант» та представника відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.20 Закону України «Про страхування» слідує, що страховик зобов»язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона страховик зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначити у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 31.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundaiассеnт» державний номерНОМЕР_1, та, рухаючись по бул.Чоколівському у м.Києві, в порушення п.10.3. ПДР, не витримав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mazda» державнийномер НОМЕР_2 під керуванням його власника - позивача ОСОБА_1.

Указана обставина доведена судом першої інстанції і сторонами не заперечується.

Встановлено, що 31.01.2014 року ОСОБА_2 у відповідності з договірними умовами, в день скоєння ДТП - 31.01.2014 року, повідомив свого страховика ТОВ СК «Альфа-Гарант» про вчинене ДТП та пошкодження з його вини автомобіля належного позивачу ОСОБА_1 /а.с.60/.

14.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до СК «Альфа-Гарант» і просив на підставі вимог Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінити та відшкодувати шкоду, завдану в результаті пошкодження належного йому автомобіля «Mazda» державний номер НОМЕР_2 з вини страхувальника ОСОБА_2 /а.с.61/.

За зверненням страховика СК «Альфа-Гарант» до оцінювача автотоварознавця ОСОБА_6, останнім складено автотоварознавчий Звіт від 13.03.14 року, відповідно до якого, розмір матеріального збитку завданого ОСОБА_1, з урахуванням фізичного зносу запчастин, без врахування втрати вартості товарного вигляду, складає 16.085 грн.54 коп., що з урахуванням утриманої франшизи у розмірі 500 грн. та без врахування ПДВ становить 12.904 грн.62коп./а.с.63-65/.

На виконання договірних зобов»язань добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, згідно полісу №АС/6887049 від 23.01.2014 року, укладеного між відповідачами Страховою компанією «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2, позивачу ОСОБА_1, як потерпілій в ДТП особі, виплачене страхове відшкодування у сумі 12.904грн.62коп., що підтверджується платіжним дорученням №2203 від 17.04.2014 року про перерахування страхового платежу в банк «Банк Золоті Ворота», в якому відкрито особовий рахунок позивача ОСОБА_1, та банківською випискою банку «Банк Золоті Ворота» по особовому рахунку позивача за період з 25.04.2017 року по 30.04.2014 року /а.с.11,12,73/.

Між тим, не погоджуючись із виплаченою сумою страхового відшкодування позивач ОСОБА_1, за своєю ініціативою звернувся до ФОП ОСОБА_5, яким здійснене повторне автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля, згідно висновку якого, заподіяна позивачу матеріальна шкода без ПДВ становить 26.968 грн.42 коп., та з ПДВ - 32.362 грн.10 коп. /а.с.13-22/.

Отже, вважаючи, що дійсна шкода йому була заподіяна у розмірі 32.362 грн.10 коп., позивач просив додатково стягнути зі страховика винної в ДТП особи СК «Альфа-Гарант» додатково ще 19.457 грн.48 коп., як різницю між вартістю відновлювального ремонта, згідно з висновком ФОП ОСОБА_5, та отриманої позивачем частини страхового відшкодування у сумі 12.904грн.62коп.

Дійшовши висновку про відхилення апеляційної скарги, та залишення без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що позивач не навів суду доводів в чому полягає неправильність автотоварознавчого Звіту від 13.03.14 року, виконаного оцінювачем автотоварознавцем ОСОБА_6, та не зазначив, у чому полягають переваги повторного автотоварознавчого дослідження, виконаного за його ініціативою ФОП ОСОБА_5, на відміну від дослідження, виконаного за ініціативою ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» автотоварознавцем ОСОБА_6.

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції за клопотанням позивача судом була призначена автотоварознавча експертиза на предмет визначення матеріальної шкоди, заподіяної позивачу з вини відповідача ОСОБА_2, однак матеріали справи були повернуті з КНДІСЕ до суду без виконання експертизи, оскільки позивач не надав пошкоджений автомобіль експертам для дослідження. При цьому, позивач був належним чином повідомлений /а.с. 157/ про необхідність узгодити з судовим експертом дату експертного дослідження та порядок надання об'єкту дослідження в розпорядження експерта.

Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з»ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Із наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено заподіяння йому матеріальної шкоди в результаті ДТП з вини ОСОБА_2, у розмірі більшому, ніж йому було виплачене страхове відшкодування СК «Альфа-Гарант» у сумі 12.904грн.62коп.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки судом не взято до уваги висновок автотоварознавчого дослідження, виконаного ФОП ОСОБА_5 за ініціативою позивача, суд першої інстанції правомірно відмовив у позові про стягнення витрат понесених позивачем у сумі 1.800 грн. на оплату цього автотоварознавчого дослідження.

В частині вирішення позову щодо стягнення моральної шкоди за страховика ТОВ СК «Альфа-Гарант» у сумі 4.000 грн., колегія суддів вважає, що в цій частині позовних вимог відмовлено правильно, з дотриманням вимог матеріального права.

Так, у відповідності з вимогами ст.ст.22,23 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (зі змінами станом на 16.10.2012 р.), моральна шкода потерпілій в ДТП особі, в межах ліміту страхової відповідальності, може бути виплачена в разі заподіяння потерпілій особі фізичного болю та страждань у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

Між тим, позивач ОСОБА_1 не навів суду доказів заподіяння йому каліцтва чи іншого ушкодження здоров»я в результаті указаної ДТП.

Оскільки страховиком при виплаті потерпілому страхового відшкодування утримано 500грн., що становить франшизу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з винної в ДТП особи ОСОБА_2 на користь позивача розмір утриманої франшизи.

Виходячи з вище зазначених вимог матеріальних норм права і, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді