УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, ОСОБА_6 порушила свої зобов'язання, передбачені договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 21 975,21 грн, яка складається з: 5 563,91 грн - заборгованість за кредитом; 14 888,67 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 1 022,63 грн - штраф (процентна ставка), яку банк просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 21 975,21 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сплативши 500,00 грн 08 серпня 2011 року, ОСОБА_6 перервала строки позовної давності, тому з 08 серпня 2011 року перебіг позовної давності почався заново і закінчився 08 серпня 2014 року, в той час як банк звернувся з даним позовом до суду 28 жовтня 2013 року.

Проте, з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір № б/н шляхом написання ОСОБА_6 заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_6 підтвердила, що ознайомилася та погоджується із вказаними складовими укладеного договору та, що вказані документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов указаного договору, ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць i piк) указано на ній i вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле «MONTH»).

У процесі розгляду справи ОСОБА_6 подала заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст. 264 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що право вимагати повернення кредиту згідно умов договору у позивача виникло з 10 жовтня 2007 року і, в той час як із зазначеним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду лише 28 жовтня 2013 року.

Вирішуючи питання про переривання строку позовної давності, суди виходили з наданої позивачем виписки по особовому рахунку, відповідно до якої 08 серпня 2011 року у ТСО (терміналі самообслуговування) № 101070 у відділенні Банка м. Хорол, вул. Карла Маркса, буд. 70/1 Полтавської області було здійснено операцію про внесення 500,00 грн коштів на погашення зазначеного карткового рахунку.

Дійшовши висновку, що вказані дії свідчать про переривання строку позовної давності апеляційний суд, у порушення вимог ст. 213 ЦПК України не звернув уваги, що дії по визнанню боргу мають здійснюватися в межах строку позовної давності, а отже, внесення коштів на погашення кредитної заборгованості поза межами такого строку не може свідчити про його переривання.

Крім того, суди не з'ясували чи є виписка по особовому рахунку належним та допустимим доказом того, що саме відповідачем було внесено кошти на погашення карткового рахунку, оскільки дії по визнанню боргу мають здійснюватися особисто боржником та в межах строку позовної давності.

Допущені судом неправильне застосування норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судове рішення суду апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук