Справа № 438/870/15 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/6148/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ПАТ «Львівгаз» - Яськевича О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з газопостачання, -

в с т а н о в и л а:

08 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з боржника ОСОБА_3.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з газопостачання.

Роз'яснено заявнику, що відмова у прийнятті заяви перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж заявою.

Ухвалу суду оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд посилався на те, що до заяви про видачу судового наказу не було додано письмового договору між сторонами про надання послуг з газопостачання. Посилається на п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», у якому зазначено, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. Звертає увагу на те, що боржник фактично користувався послугами з газопостачання, що підтверджується розрахунком заборгованості, який ПАТ «Львівгаз» подало разом із заявою про видачу судового наказу, що свідчить про визнання боржником наявності правовідносин. Просить скасувати ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2015 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в його користь.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Львівгаз» - Яськевича О.Є. перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом встановлено, що 08 липня 2015 року ПАТ «Львівгаз» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу, в якій просило стягнути з ОСОБА_3 386,52 грн. основного боргу та судовий збір у розмірі 121,80 грн. (а.с. 2-3).

Відмовляючи у прийнятті заяви ПАТ «Львівгаз» про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутній договір між заявником та боржником про надання послуг з газопостачання, а відтак вбачав між сторонами спір про право.

Проте, з даним висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Вимоги, на підставі яких передбачено видачу судового наказу, передбачені ч. 1 ст. 96 ЦПК України.

Відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині 3 ст. 100 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Таким чином, можливість стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у наказному провадженні не пов'язується виключно з наявністю письмового договору між виконавцем (балансоутримувачем, виробником) послуг та споживачем цим послуг, достатньо лише доказів фактичного надання цих послуг та фактичного їх отримання.

Такі роз'яснення відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена в ухвалі від 8 квітня 2009 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «ЖЕРБУ», ТОВ «Рівненський МЖК» до Особи-1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території та в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року (справа № 6-6651св12), згідно яких відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території при наявності даних про їх надання виконавцем послуг та отримання їх споживачем.

З врахуванням наведеного, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що судовий наказ про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги може бути винесений лише за наявності письмового договору між виконавцем і споживачем.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя не дотримався вимог процесуального права, постановив помилкову ухвалу, яку необхідно скасувати, а питання про відкриття наказного провадження передати на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття наказного провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2. п. 4, 312 ч. 1 п. 3, 313, 314 ч. 1 п. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2015 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття наказного провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» 121 грн. 80 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.