Справа №487/4291/14-ц 20.11.2015 20.11.2015 20.11.2015
Провадження №22-ц/784/2888/15
Справа № 487/4291/14 Головуючий першої інстанції: Щербіна С.В.
Провадження № 22-ц/784/2888/15 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Шолох З.Л.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Гавор В.Б.

за участі відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

У квітня 2014 р. ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, звернулася з позовом до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що з 22 листопада 2003 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у них народилася донька ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. її чоловік помер. 10 травня 2011 р. вона дізналася, що 20 липня 2010 р. її чоловік залишив заповіт, за яким заповів усе належне йому майно своєму братові - ОСОБА_7

Посилаючись на те, що даний заповіт є фіктивним, оскільки спадкодавець мав на меті забезпечити інтереси своєї доньки за сприяння ОСОБА_7, позивач просила визнати заповіт недійсним на підставі положень ст. 234 ЦК України.

Ухвалою суду 24 червня 2015 р. проведено заміну відповідача ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3., на його спадкоємця - ОСОБА_3

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2015 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_5 вказує на неповне з'ясування судом обставин справи, невірну оцінку доказів і просить рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 22 листопада 2003 р. ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у них народилася донька ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_8 помер, але 20 липня 2010 р. він склав заповіт, за яким заповів усе належне йому майно своєму братові - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7 помер, спадщину після його смерті прийняла його дружина - ОСОБА_3

Звертаючись з позовом, ОСОБА_4 посилалась на недійсність заповіту через його фіктивність.

Як зазначено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова), заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

В силу ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В абзаці 2 пункті 18 Постанови роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними.

Таким чином, можливість визнання заповіту недійсним має певні особливості і пов'язується, насамперед, із пороками волевиявлення заповідача.

Поняття фіктивності правочину визначено у ст. 234 ЦК України, згідно з положеннями частини 1 якої фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Таким чином, фіктивним є правочин, сторони якого усвідомлюють його фіктивність та мають умисел саме на укладення такого правочину без настання певних наслідків.

Отже за визначенням з урахуванням особливостей визнання недійсним заповіту не можливо застосування до спірних правовідносин положень про фіктивність правочинів.

З урахуванням викладеного позов є безпідставним, а тому суд обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним.

Щодо посилань апелянта на пояснення нотаріуса, який засвідчував заповіт, то вони можуть підтверджувати лише мотиви заповідача при складанні заповіту і не підтверджують відсутність волевиявлення останнього на складання заповіту.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про непритягнення в якості третьої особи нотаріуса, оскільки, як роз'яснено в абзаці 4 п.18 Постанови, у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання щодо витребування раніше розглянутих цивільних справ за позовами ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, оскільки ці клопотання вирішено судом у відповідності до положень ЦПК України, а у разі необхідності представник позивача відповідно до положень ч. 5 ст. 197 ЦПК України мав право отримати роздрукування технічних записів судових засідань по цим справам та отримати копію інформації з носія, на який здійснювався технічний запис цивільного процесу.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: