Номер провадження: 22-ц/785/5779/15
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

встановила:

12 вересня 2014р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй користуватися 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що їй та відповідачці на праві власності належить по 1/2 частині вищевказаної квартири, в якій мешкає ОСОБА_2, здає її частину квартири в оренду та не впускає її в квартиру.

Рішенням суду позов ОСОБА_3 задоволено. Суд зобов'язав ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_2 (а.с.61-62).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як вона не була повідомлена про слухання справи належним чином та не мала можливості надати заперечення на позовні вимоги, а саме на те, що квартиру вона не здає в оренду, слухання вказаної справи слід було зупинити до розгляду справи за її позовом про визнання недійсним заповіту, що проживання з позивачкою не можливе у зв'язку з її погрозами фізичною розправою, позивачка ОСОБА_3 перебуває на обліку в міської туберкульозної лікарні № 1 та хвора на туберкульоз відкритої форми (а.с.70-72).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 грудня 2013р. належить 1/2 частина квартири під АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 66,7 кв.м., у тому числі житловою 45,6 кв.м.

Право власності ОСОБА_3 на зазначену частину майна зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності від 23 грудня 2013р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01. (а.с.13).

Відповідачці ОСОБА_2 за договором дарування від 17 грудня 2002р. також належать 1/2 частина вказаної квартири (а.с.26). Тобто спірна квартира належить на праві власності сторонам в рівних частках кожному (а.с.30).

З довідки від 15 грудня 2014р. вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані: відповідачка ОСОБА_2 з 05 лютого 2003р., а позивачка ОСОБА_3 з 12 червня 2014р. (а.с.44).

Відповідачка ОСОБА_2 фактично визнала, що вона категорично не бажає впускати позивачку в квартиру, оскільки вважає, що вона незаконно отримала свідоцтво свідоцтва про право на спадщину, та вона звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, що проживання з позивачкою не можливе у зв'язку з її погрозами фізичною розправою, та хворобою позивачки на туберкульоз відкритої форми.

Наявність між сторонами конфлікту та перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні часткою квартири ОСОБА_3, також підтверджено висновком Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 21 січня 2014р. за результатами розгляду матеріали ЖЕУ № 550/2355 від 18 січня 2014р. (а.с.34).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, встановив, що ОСОБА_2 перешкоджає їй у користуванні належною їй частиною квартири.

Суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо неможливості слухання даної справи у зв'язку з тим, що вона звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, оскільки вона звернулася з вказаним позовом ще в січня 2015р., який досі не розглянутий.

Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судова колегія вважає, що відповідачка ОСОБА_2 не надала суду першої та апеляційної інстанції допустимі і відповідні докази на заперечення проти позову ОСОБА_3

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам позивача у сукупності з наданими ним доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра