13 листопада 2015 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Груздєві П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позов обґрунтовує наступним.
Позивач є власником будинку № 67 по вул. Кошового в м. Токмак. Запорізької області, що підтверджується договором дарування від 02.12.2011 року витягом про державну реєстрацію прав від 19.12.2011 року та домовою книгою.
У належному йому будинку з грудня 2009 року зареєстрована колишня дружина його сина ОСОБА_2.
Після розірвання шлюбу його сина з відповідачкою, вона виїхала з будинку і на сьогоднішній день місце перебування її позивачу не відоме, за місцем реєстрації ОСОБА_2 не проживає з 2011 року, що підтверджується довідкою №21 Комітету «Центральний» від 22.09.2015 року.
В зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не знялася з реєстрації, позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, також не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї інших осіб.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь -яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням: 3) виселення: 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення. зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: і) про позбавлення права власності на житлове приміщення: 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення: 4) визнання особи безвісно відсутньою: 5) оголошення фізичної особи померлою.
Оскільки відповідач з 2011 року в будинку №67 по вул. Кошового в м. Токмак не проживає, не знімається добровільно з реєстраційного обліку, він змушений звернутися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Згідно ст.72 Житлового Кодексу України, особа втрачає право користування житловим
приміщенням, якщо більше 6 місяців там не проживає.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Вище викладене підтверджується такими доказами: копією витягу про державну реєстрацію прав, копією витягу з Державного реєстру правочинів,копією домової книги.
Згідно довідки комітету «Центральний» відповідач не проживає за адресою з 2011 року, що підтверджується довідкою № 21 від 22.09.2015 року
Згідно довідки Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 25.09.2015 року, відповідач зареєстрований у житловому будинку з 2009 року.
За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Таким чином, реєстрація відповідача за адресою належної позивачу будинку, позбавляє останнього права вільного розпоряджання своїм майном, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування зазначеним будинком.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213-215,226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення має право подати до Токмацького районного суду Запорізької області заяву про перегляд заочного рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: