Справа № 742/5230/14 Провадження № 22-ц/795/1932/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Гумен В. М. Доповідач - Боброва І. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Острянського В.І., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Койдан Т.І.,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника позивача - ОСОБА_6, представника ОСОБА_7- ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про викуп частини спільної власності та припинення права часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Прилуцька міська рада Чернігівської області,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 звернулись з позовом до ОСОБА_7, в якому після уточнення 15.01.2015 вимог просили припинити право власності ОСОБА_7 на 1/4 частину будинку та право власності на 1/2 частину земельну ділянку площею 0,0433 га, з присудженням їй грошової компенсації. Визнати за ОСОБА_9 та ОСОБА_5 право власності по 1/8 частині вказаного домоволодіння та по 1/4 частини вказаної земельної ділянки. Зобов'язати ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в виконанні рішення суду в частині здійснення права власності та права користування житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,0433 га за тією ж адресою (а.с.103, том 1).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_9 залишено без розгляду за заявою ОСОБА_9 на підставі ст.207 ч.1 п.5 ЦПК України.

05 серпня 2015 року позивач ОСОБА_5 надала заяву про збільшення позовних вимог, вказавши відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_9, в якій просила «припинити за ОСОБА_7 право на 1/4 частини власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_1, з присудженням ОСОБА_7 грошової компенсації за зазначену частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в розмірі 66 961 грн.; припинити за ОСОБА_9 право на 1/4 частини власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_1, з присудженням ОСОБА_7 грошової компенсації за зазначену частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в розмірі 66961 грн.; визнати за ОСОБА_5 право на 1/2 частину власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_1; припинити за ОСОБА_7 право власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0.0433 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, з присудженням ОСОБА_7 грошової компенсації за зазначену частину земельної ділянки у розмірі 13791 грн.; визнати за ОСОБА_5 право на 1/2 частину власності на земельну ділянку площею 0.0433 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_5 в виконанні рішення суду в частині здійснення права володіння та власності та права користування житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за даною адресою загальною площею 0,0433 га».

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/4 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_9 на 1/4 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0433 га (від загальної площі земельної ділянки розміром 433 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0433 га (від загальної площі земельної ділянки розміром 433 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1. Суд також вирішив «сплатити з депозитного рахунку суду грошову компенсацію ОСОБА_7 в розмірі 66961 грн. за 1/4 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в розмірі 13791 грн. за 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0433 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 всього в загальній сумі 80752 грн., внесені ОСОБА_5 на розрахунковий рахунок ГУ ДСА в Чернігівській області № 1170,Код банку № 853592, код ЕДРПОУ № 26295412 відповідно до повідомлення - Квитанції № 4033 від 05 серпня 2015 та повідомлення - Квитанції №144 від 05 серпня 2015 року». Стягнуто з ОСОБА_7та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 судові витрати по 2369,52 грн з кожного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом безпідставно не було задоволено її клопотання про залишення позову без розгляду через наявність аналогічного спору в суді. Не було задоволено клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки на перегляді в суді апеляційної інстанції знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя, серед якого розподілу підлягає і спірний житловий будинок. Приймаючи рішення про припинення права ОСОБА_9 на 1/4 частку житлового будинку, суд порушив вимоги ст.365 ЦК України. Також, судом неправильно обраховано судові витрати. За змістом рішення суду не відповідає вимогам ст.115 ЦПК України.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні послалися на безпідставність апеляційної скарги і просили відмовити в її задоволенні, надавши усні та письмові пояснення.

Відповідач ОСОБА_9 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явилися. Про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 05.11.2015 поштових відправлень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суд скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 3 статті 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_7 має у власності інше житло та інші земельні ділянки, між сторонами існують неприязні стосунки, внаслідок чого проживання в ньому неможливе, відповідач ОСОБА_9 добровільно погодився на припинення своєї частки у будинку, отримавши поза депозитним рахунком суду компенсацію, частка ОСОБА_7 є незначною, за цих умов, суд вирішив, що припинення права на частку спірного будинку і частку спірної земельної ділянки не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_7

Але з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки, розглядаючи спір, районний суд повинен був повно і всебічно дослідити і оцінити обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначити юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, чого в повному обсязі судом не було зроблено.

Судом по справі встановлено, що відповідачу ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с.90 т.1), виданого відповідно до рішення 22 сесії 5 скликання Прилуцької міської ради від 03 квітня 2007 року, належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0433 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1, а інша 1/2 частка цієї ж земельної ділянки належить позивачу ОСОБА_5

ОСОБА_5 також належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 жовтня 2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 січня 2014 року за ОСОБА_9 визнано право власності на 1/4 частину цього ж будинку.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна №45872618, яка була приєднана до матеріалів справи зі згоди позивача ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_7, вбачається, що відповідач ОСОБА_9 у встановленому порядку своє право власності не зареєстрував, тому його право власності на спірне нерухоме майно на час розгляду даної справи не виникло. З огляду на це підстави для припинення його частки в спільному майні, що є предметом спору, у суду першої інстанції були відсутні.

З вказаної вище довідки вбачається, що власниками об'єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 16367823) - будинку АДРЕСА_1 залишаються ОСОБА_7 (власник 1/2 частини) та ОСОБА_5 (власник також 1/2 частини будинку). Форма власності - приватна спільна часткова.

Відповідно до ст.316, 317 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Диспозиція даної статті передбачає припинення частки у спільному майні лише за наявності всіх чотирьох умов одночасно.

Будинок АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, житловою площею 34,4 кв.м. Загальна площа будинку - 56,6 кв.м. Вартість будинку та господарських будівель складає 267845 грн.

В будинку сторони не проживають. Позивач не проживає з 05 грудня 2013 року (а.с.244 том 1), в позові зазначила свою адресу - АДРЕСА_2 (а.с.4, 103, 190, том 1). 05.11.2014 позивач подала до міського голови заяву про готовність передати будинок АДРЕСА_1 в безкоштовне користування біженцям (а.с.43). Зі слів позивача, біженці якійсь час проживали в будинку. На сьогодні будинок порожній.

Відповідачі зареєстровані і проживають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.46, том 1), при цьому відповідач ОСОБА_7 використовує господарські будівлі будинку № 46 (а.с.72, том 1).

Позиція суду першої інстанції, що частка у спільному майні відповідача ОСОБА_7 є незначною є помилковою, оскільки частка ОСОБА_7 в будинку та в земельній ділянці - така ж як і частка позивача . Диспозиція статті 365 ЦК України вказує однією з підстав припинення частки у спільному майні - незначний розмір самої частки, а не майна, яке на цю частку припадає. Саме з ідеального виразу частки слід робити висновок про її незначний характер.

Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація, що приватний житловий будинок розміром 56,6 кв.м. та земельна ділянка розміром 0,0433 га є неподільними речами. Позивач не довела тієї обставини, що частка відповідача ОСОБА_7 не може бути виділена в натурі. Її посилання на неподільність будинку через тривалий час його використання (з 1932 року) - є безгрунтовними. Клопотання про проведення експертизи з цього приводу сторонами не заявлялося. Інші докази неподільності спірного нерухомого майна в матеріалах справи також відсутні.

Само по собі внесення грошей на депозитний рахунок суду не є безумовною підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_7 права на частку у спірному майні.

Рішенням суду першої інстанції порушується принцип рівності прав співвласників.

Правовий режим спільної часткової власності, визначений законом, враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачеві слід повернути грошові кошти внесені нею на депозитний рахунок.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 слід стягнути судовий збір у розмірі 3616 грн. 83 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Керуючись ст.88, 303, 307, 309 ч.1 п.2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про викуп частини спільної власності та припинення права часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 3616 грн. 83 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Повернути ОСОБА_5 з депозитного рахунку НОМЕР_3 Територіального управління ДСА України у Чернігівській області, код банку отримувача 000853592, грошові кошти в сумі 80482 (вісімдесят тисяч чотириста вісімдесят дві) грн, що внесені ОСОБА_5 по квитанції №4033 від 05.08.2015 та грошові кошти в сумі 270 (двісті сімдесят) грн, що внесені ОСОБА_5 по квитанції №144 від 05.08.2015.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: