УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що, маючи намір придбати товари у кредит у магазині «Фокстрот», вона 15 вересня 2013 року заповнила анкету для отримання кредиту у Публічному акціонерному товаристві «Банк Руский Стандарт» (далі - ПАТ «Банк Руский Стандарт»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард»). Отримавши відмову в отриманні кредиту, попросила щоб її анкету негайно знищили в її присутності, проте отримала заперечення із посиланням на те, що це буде зроблено в кінці робочого дня.

Із часом, приблизно через місяць на її домашній номер телефону почали надходити дзвінки від працівників ПАТ «Банк Руский Стандарт» із повідомленням про необхідність оплати кредиту. Починаючи із 2014 року дзвінки почали надходити на її мобільний номер телефону із погрозами та залякуванням. У червні 2014 року вона звернулася до Шевченківського РУГУ МВС України у м. Києві із заявою щодо вчинення шахрайський дій стосовно неї з боку ПАТ «Банк Руский Стандарт», зазначивши, що жодного договору не підписувала.

Проте у серпні 2014 року вона отримала від банка листа із повідомленням про помилковість внесення імені до бази даних боржників.

Просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард») 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 липня 2014 року ОСОБА_4 направила відповідачу письмове попередження про вжиття заходів щодо запобігання незаконного поширення персональних даних, оскільки з банка їй неодноразово телефонували і вимагали сплатити заборгованість за кредитним договором, який вона з банком не укладала (а. с. 23−25).

01 серпня 2014 року ПАТ «Банк Русский стандарт» повідомив позивачку, що номер її телефону був помилково зазначений в базі даних банку і по отриманню від неї листа він вилучений з бази даних банку, а тому ПАТ «Банк Русский стандарт» просило вибачення за незручності, які були викликані цими дзвінками (а. с. 26).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843054/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844270/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК країни обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_4 у зв'язку з недоведеністю заявлених позовних вимог на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та діями чи бездіяльністю відповідача. Записи у медичній картці амбулаторного хворого на ім'я позивачки про те, що вона зверталася за медичною допомогою не підтверджують її звернення за медичною допомогою саме внаслідок телефонних дзвінків відповідача і не є достатньою підставою до відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Іваненко Ю.Г.