Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2572/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

18.11.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Діманової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради про визнання договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Кіровоградської міської ради про визнання недійсним договору оренди землі №137 від 24 червня 2010 року, зареєстрованого у

Кіровоградській регіональній філії Державного підприємства Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах 04 листопада 2010 року за № 96.

В обґрунтування вимог зазначив, що 24 червня 2010 року між ним та Кіровоградською міською радою, в особі міського голови Пузакова В.Т., діючого на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування в України», укладено договір оренди землі № 137 загальною площею 122,05 кв.м.

Згідно статті 2 даного договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 122,05 кв.м земель, які використовуються в комерційних цілях. При цьому на земельній ділянці розміщено об'єкт нерухомого майна - 9-ти поверхова житлова будівля, частина якої переведена до категорії не житлових. Для орендаря встановлено обмеження щодо збереження права третіх осіб (власників квартири житлового будинку №9) на утримання житлового будинку (ст. 8).

Всупереч вимогам чинного законодавства, договір не містить передбаченої ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» такої істотної умови, як «умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки», що є підставою для визнання договору оренди землі недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо відсутності правових підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, оскільки позивачем не доведено, що даний правочин, укладено без додержання вимог ч.3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 24 червня 2010 року між Кіровоградською міською радою, в особі міського голови Пузакова В.Т., який діяв на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди землі № 137. Предметом якого є земельна ділянка під

розміщення офісу, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку, загальна площа якої становить 122,05 кв.м земель, що використовуються в комерційних цілях. Договір укладено на п'ять років та набирає чинності після його державної реєстрації (а.с.6-8).

04 листопада 2010 року вищевказаний договір оренди зареєстровано у Кіровоградській районній філії Державного підприємства Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах, про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 96 (а.с.8).

Згідно ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною першою ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» визначає істотні умови договору оренди землі

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-94 цс 13, зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

За змістом ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У зв'язку з цим, при вирішенні спору необхідно за доводами позивача встановити чи дійсно порушуються права орендодавця, у зв'язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Саме по собі встановлення судом відсутності у договорі оренди земельної ділянки умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", не являється достатньою підставою для застосування судом способів захисту цивільних прав або інтересів, а саме визнання правочину недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд з дотриманням норм процесуального права дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Орендні відносини, що виникли з договору оренди землі, існували між сторонами 5 років, протягом яких позивач виконував умови договору оренди.

На момент укладення договору законодавством не було передбачено такої істотної умови як «умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки». Згідно матеріалів справи до Кіровоградської міської ради із заявою про необхідність внесення змін до спірного договору позивач не звертався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що роз'яснення деяких питань земельного законодавства викладених в листі Державного комітету України із земельних ресурсів від 26.05.2010 року № 10046/17/4-10, на який посилається позивач, як на підставу недійсності правочину, мають рекомендаційний характер та не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розміром орендної плати, не є підставою для визнання правочину недійсним і не може бути предметом розглядом за даною вимогою.

Посилання на те, що укладений договір оренди суперечить нормам земельного законодавства, у зв'язку з тим, що порушує права третіх осіб, а саме співвласників будинку, розташованого на земельній ділянці, частину якої орендує під розміщення офісу позивач, також є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що проектом землеустрою визначено межі даного будинку, згідно яких кожному його мешканцю виділено певну частину земельної ділянки в користування, а також відомості про звернення до Кіровоградської міської ради мешканців вищевказаного будинку з приводу порушеного права.

Враховуючи вищевикладене позивачем в супереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено обставин, які б свідчили про недійсність договору оренди землі та порушення його прав.

Судом на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, здійснена належна оцінка зібраним доказам і правильно визначені правовідносини між сторонами, застосовані норми матеріального права, що регулюють правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: