Справа № 523/5359/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Шиміній М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа житлово-будівельний кооператив «Жовтневий -30», про визнання недійсними свідоцтва про право власності та реєстраційного посвідчення, встановлення фактів належності майна на праві власності, прийняття спадщини та визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - виконком) та комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (далі - КП «БТІ» ОМР), третя особа житлово-будівельний кооператив «Жовтневий-30» (далі - ЖБК) та просив:

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, НОМЕР_1 від 26.10.2005 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_2,

-визнати недійсним реєстраційне посвідчення №8873673 від 08.11.2005 року, видане КП «ОМБТІ та РОН»,

-встановити факт належності на праві власності померлому ОСОБА_3 ? частини квартири АДРЕСА_1,

-встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,

-встановити факт належності на праві власності померлій ОСОБА_4 ? частини кооперативної чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1,

-встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,

-визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обгрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його прабабуся ОСОБА_4 03.09.2009 року нею було складено заповіт, відповідно до якого належну їй частину квартири АДРЕСА_1 вона заповідала йому. Однак на теперішній час власником квартири є ОСОБА_2 без законних на те підстав, оскільки його прадідусь ОСОБА_3 повністю сплатив пай 1994 році. На той час прадідусь перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, тому квартира є спільним майном подружжя. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_4 ОСОБА_2 ніколи не була членом кооперативу та пай не сплачувала, тому видане на її ім'я свідоцтво про право власності на квартиру повинно бути визнано недійсним. На момент смерті ОСОБА_4 позивач постійно проживав в квартирі і фактично прийняв спадщину.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, представники відповідачів виконкому та КП «БТІ» ОМР, представник третьої особи ЖБК «Жовтневий-30» в засідання не з'явилися.

19.10.2015 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов визнала та підтвердила факти на які вказував позивач.

Представник КП «БТІ»ОМР направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що підприємство в момент реєстрації права власності діяло відповідно до своїх повноважень та норм чинного цивільного законодавства, тому просив в задоволенні вимог до КП «БТІ» ОМР відмовити, а також слухати справу у відсутності представника (а.с.38-39). Представник третьої особи звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності та вирішити спір на розсуд суду (а.с.31). Від представника виконкому письмових заперечень проти позову не надходило.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16.11.1984 року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_4 (а.с.5). 21.02.1994 року члену ЖБК «Жовтневий-30» ОСОБА_3 було видано ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №1269 серії ЖР на квартиру АДРЕСА_1 в м.Одесі на склад сім'ї - чотири особи: він, ОСОБА_4 дружина, Онука ОСОБА_2 та правнук, ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно з довідкою ЖБК від 07.08.2009 року пай за квартиру був сплачений ОСОБА_3 в 1994 році (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, свідоцтво про смерть НОМЕР_2 (а.с.11). На момент його смерті спільно з ним проживали його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5, що підтверджується довідкою ЖБК від 12.08.2009 року (а.с.8).

Згідно з листом Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 24.07.2005 року спадкова справа щодо його майна не заводилася (а.с.55).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, свідоцтво про смерть НОМЕР_3 (а.с.12). За життя ОСОБА_4, а саме 03.09.2009 року, було складено заповіт, яким вона заповідала частину вказаної квартири ОСОБА_1, 1989 року народження (а.с.13).

Як вбачається зі спадкової справи №3/2013 відкритої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петковою Н.М. щодо майна ОСОБА_4 27.02.2013 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_7, яка є донькою ОСОБА_4 відмовилася від обов'язкової частки у спадщині (а.с.70,71,75).

Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Нормами ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на час виниклих правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в

суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Нормами ст.15 Закону визначено, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Відповідно до ст.16 Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України .

Отже, наданими вище доказами встановлено, що квартира була спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки пай сплачено під час шлюбу, відповідно кожному належала ? частина квартири.

На момент смерті ОСОБА_3 його дружина проживала з ним та фактично вступила в управління ? частиною квартири належної її чоловіку. Таким чином, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири.

Враховуючи встановлені факти, суд приходить до висновку, що підстав для видачі свідоцтва про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_2 не було, оскільки на це право мали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.15 та 16 Закону України «Про власність», який діяв на час сплати паю.

Таким чином, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, НОМЕР_1 від 26.10.2005 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_2 необхідно визнати недійсним.

Згідно положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Нормами ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Нормами ч.1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Приймаючи до уваги те, що позивачем було здійснено необхідні дії щодо прийняття спадщини, а саме подано у встановлений законом заяву про прийняття спадщини, тому він вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді ? частини квартири після смерті своєї бабусі ОСОБА_4

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, є обґрунтованою та доведеною належними доказами, тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання недійсним реєстраційного посвідчення №8873673 від 08.11.2005 року не підлягає задоволенню, оскільки реєстраційне посвідчення не відноситься до угоди, тому обраний вид захисту не відповідає вимогам закону. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що попередня реєстрація права власності втрачає свою силу з визнанням відповідного правочину недійсним, оскільки відбувається реєстрація з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 64, 212-215,256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, НОМЕР_1 від 26.10.2005 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_2.

Встановити факт належності на праві власності померлому ОСОБА_3 ? частини квартири АДРЕСА_1.

Встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити факт належності на праві власності померлій ОСОБА_4 ? частини кооперативної чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання недійсним реєстраційного посвідчення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: