АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Борисова О.В., Гаращенко Д.Р.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Чала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення штрафних санкцій за наслідками неналежної виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у січні 2015 року з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 лютого 2014 року на Столичному шосе в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «ТАТА», державний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Вказана дорожня пригода сталася з вини водія автомобіля «ДАФ», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ HACK «ОРАНТА» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріальні збитки відповідачем були оцінені в сумі 87 751,88 гривень. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року було стягнуто з ВАТ HACK «ОРАНТА» на його користь 49 490 гривень, проте рішення суду відповідачем не виконується. А відтак вважав, що ВАТ HACK «ОРАНТА» має сплатити йому: пеню за весь час прострочення - 11 295,92 гривень, інфляційних нарахувань за несвоєчасну виплату страхового відшкодування - 15 634,52 гривень, три відсотки річних - 1 383,01 гривень.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року ОСОБА_7 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні пені, безпідставно не застосував положення п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 992 ЦК України, а також ст. 549 ЦК України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справа та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої відмовляючи у задоволенні заявлених вимог зазначав, що вимоги в частині стягнення фінансових санкцій (пені) внаслідок невиконання умов договору щодо виплати страхового відшкодування не можуть бути задоволені з тих підстав, що вони не ґрунтуються на положеннях п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так як, цей закон регулює правовідносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору, а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ HACK «Оранта» пені немає.

На думку суду вимоги про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних також не підлягали задоволенню, виходячи із того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, а саме потерпілим від протиправних дій страхувальника відповідача у справі й відповідачем не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст.ст. 526, 625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак й наслідки невиконання зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутні.

За правилами ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом.

А відтак, на думку суду, оскільки позивач не є суб'єктом договірних правовідносин з ВАТ HACK «Оранта», а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ HACK «Оранта» індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми немає.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно до вимог ст. 213

Як було встановлено у судовому засіданні цивільно - правова відповідальність ОСОБА_8 на момент дорожньо - транспортної пригоди була застрахована у ВАТ НАСК „Оранта" за полісом обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності.

03 березня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до страхової компанії та надав необхідні документи.

За правилами ст. 36.4 ст. 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування ( регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому ( іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Зазначене вище свідчить, що у відповідача виникло грошове зобов'язання перед ОСОБА_7 на підставі договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, укладеного між ВАТ НАСК „Оранта" та ОСОБА_8 на користь третьої особи. Так як саме позивач є особою, майно якої було пошкоджено внаслідок дорожньо - транспортної пригоди з вини застрахованої особи ОСОБА_8

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року було стягнуто з ВАТ НАСК „Оранта" на користь позивача 49 490 гривень - суму страхового відшкодування.

Статтею 992 ЦК України встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Положенням п. 35.5 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України протягом періоду на який нараховується пеня.

За таких обставин , колегія судді вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до існуючих правовідносин положення п. 36.5 ст. 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст. 992 ЦК, а також ст. 549 ЦК, відповідно до якої неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

А відтак вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 11 295, 92 гривни за період часу з 28.03.2014 року по 02.03.2015 року підлягають до задоволення з урахуванням того, що відповідач допустив прострочення у виплаті страхового відшкодування як до ухвалення судового рішення так і після його постановлення.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванню матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати ) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати.

Позивачем при зверненні до суду була визначена за вищевказаний період часу сума інфляційних нарахувань - 15 634, 52 гривни та три відсотки річних від простроченої суми - 1383, 01 гривни. Будь-яких заперечень щодо неправильності здійсненого позивачем розрахунку відповідачем у ході розгляду справи надано не було. А відтак, колегія суддів вважає, що з божника на користь позивача підлягають стягненню кошти визначені положень ст. 625 ЦК, так як останній прострочив виплату грошового відшкодування, а саме страхового відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України, за яким вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з їх доведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року скасувати та постановити нове за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства « Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( 02081 м. Київ вул.. Здолбунівська, 7 - «д «, ідентифікаційний код за ) на користь ОСОБА_7 ( 04210 АДРЕСА_1) пеню в розмірі - 11 295, 92 гривни, інфляційні витрати - 15 634, 52 гривни та 3 % річних - 1 383 гривни, а також стягнути з Відкритого акціонерного товариства « Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судовий збір в розмірі 283, 13 гривень.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: