У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю та звільнення приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7) про усунення перешкод у користуванні власністю та звільнення приміщення, посилаючись на те, що він є власником нежитлового приміщення, площею 51 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1. Проте, на земельній ділянці, на якій розташована належна йому будівля, відповідачем обладнано автостоянку, а не встановлені особи викрали з будівлі позивача особисте майно, частково демонтували цегляну стіну приміщення та встановили в ній металеві ворота. Вхід та в'їзд до гаражу став обмежений внаслідок встановлення шлагбауму та охорони території автостоянки.

Просив суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у доступі, володінні та користуванні нежитловим приміщенням, площею 51 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1, а також зобов'язати відповідача звільнити спірне нежитлове приміщення від усіх речей та встановити земельний сервітут для забезпечення вільного проїзду та проходу до приміщення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року позовна заява ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_7 про встановлення земельного сервітуту залишена без розгляду на підставі заяви позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Однак, повністю з такими висновками судів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 серпня 2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на нежитловий будинок (приміщення) відповідно до якого, основне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 - вбиральна, позначена на плані літерою «А», загальною площею 45,3 кв. м.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 1305 від 16 жовтня 2008 року будівлі туалету надано поштову адресу - АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційним посвідченням № 021111 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 01 грудня 2008 року будівля туалету, загальною площею 51 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2008 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він не може вільно та відкрито володіти та використовувати нежитлове приміщення, оскільки на земельній ділянці, на якій знаходиться належна йому будівля, відповідачем було обладнано автостоянку, частково демонтовано цегляну стіну його приміщення та встановлено в ній металеві ворота, обмежено вхід та в'їзд до вказаного приміщення внаслідок встановлення шлагбауму та контролю території охоронцями автостоянки, в приміщенні позивача знаходиться чуже майно, на вхідних дверях та воротах відповідачем встановлено замки.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317 <nau://ukr/435-15|st317>, <nau://ukr/435-15|st383>21, 391 ЦК України <nau://ukr/435-15|st391>, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати нежитлове приміщення для власних потреб.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, не врахував, що позов пред'явлений позивачем як власником нежитлового приміщення, яким він не може вільно та відкрито володіти та користуватися, у зв'язку з чим вимушений був звертатися до правоохоронних органів (а.с. 11).

Крім того, не перевірив, які відносини склались між сторонами щодо користування вказаним приміщенням та не дав належної правової оцінки тому, що відповідач заперечував проти вказаного позову, оскільки вважав, що позивач незаконно набув у власність вказане приміщення, у зв'язку з чим також звертався до правоохоронних органів (а с. 76, 77), що свідчить про те, що відповідач визнав, що чинить позивачу перешкоди у користуванні його власністю, у зв'язку з чим прийшов до передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на наведене та порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли передчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук