Справа № 452/3844/14 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/5635/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, за зустрічними позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення, ОСОБА_2 до Самбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок,-

в с т а н о в и л а :

10 червня 2013 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житлом, покликаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Самбірською міською радою 10 травня 2012 року, вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, в якому проживають та зареєстровані вона і члени її сім'ї, а також зареєстрований її рідний брат - відповідач, який з 2001 року не проживає у зазначеному будинку без поважних причин. Вказаний будинок був побудований в 1975 році їхніми з відповідачем батьками, однак їхні батьки до дня смерті не ввели його в експлуатацію. Зі згоди батьків, відповідач в 1983 році був зареєстрований у вказаному будинку, і проживав там до 2001 року, після чого вибув на постійне місце проживання в с. Ралівка Самбірського району Львівської області, де проживає з дружиною та сином. На підставі ст. 405 ЦК України просила суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1; усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй спірним будинком; стягнути з відповідача на її користь судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

01 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання права на проживання і користування будинком АДРЕСА_1 та вселення його в цей будинок .

30 травня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд із позовом до Самбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, посилаючись на те, що, оскільки заповіту їхні батьки після смерті не залишили, а тому спадкоємцями першої черги за законом були: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7. Після смерті матері, ОСОБА_8 у спадковому будинку залишились проживати: батько позивача - ОСОБА_9, позивач - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Таким чином, після смерті матері, позивач ОСОБА_6 прийняв фактично та успадкував 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Посилається на те, що відповідачка, ОСОБА_5 на час смерті матері у спадковому будинку не проживала, оскільки разом із своєю сім'єю в період з 1989 року по 1994 рік на постійній основі проживала та працювала у м. Воркута в Росії. Лише після спливу одного року з дня смерті матері, а саме 30 травня 1994 року вона разом із своєю сім'єю прибули в Україну. ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина після смерті батька позивача - ОСОБА_9, на момент смерті якого у спадковому будинку проживали і були зареєстровані ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_5 Після смерті батька, ним була подана заява до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а також доказом прийняття спадщини позивачем було його постійне проживання разом із спадкодавцем. У 2012 році ОСОБА_5 незаконно оформила право власності в цілому на спадковий будинок, і таким чином, всупереч законодавству, повністю заволоділа спадковим майном.

Ухвалою судового засідання від 03 березня 2015 року цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, і за позовом ОСОБА_2 до Самбірської міської ради Львівської області та ОСОБА_5 були об»єднані в одне провадження .

05 травня 2015 року ОСОБА_6 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив визнати:

- незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 видане Самбірською міською радою Львівської області від 10 травня 2012 року, скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в Самбірському МБТІ;

- визнати за ним право забудовника 1/2 ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , який збудований в 1975 році власності з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 на його ім'я документів, що посвідчують право власності на вказану частину будинку як спадкоємця по закону першої черги після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,0582 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю. Вирішено: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - таким, що втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1; зобов'язати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_5 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку. Вирішено питання судових витрат.

На рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу ОСОБА_10, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповнту з'ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність , просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позов задоволити, а у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити. Наводить доводи про те, що згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР , а також ст. 1268 ч. 3 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину як після смерті матері у 1993 році, оскільки вступив у володіння та управління спадковим майном, так і після смерті батька у 2004 році, так як, постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку. Крім того, вказує, що спірний будинок фактично збудований в 1975 році, однак не зданий в експлуатацію та не зареєстрований в МБТІ як об'єкт нерухомого майна на момент відкриття спадщини як після смерті матері позивача, яка померла в 1993 році, так і на момент смерті батька , який помер в 2004 році і не є об'єктом нерухомого майна, а тому є незавершеним будівництвом, яке необхідно здати в експлуатацію згідно містобудівних норм. Вважає рішення виконкому Самбірської міської ради незаконним, так як ним грубо порушуються його права як спадкоємця після смерті його батьків, який прийняв спадщину, однак не оформив, цих прав через не визнання їх відповідачкою. Крім того, станом на квітень 2012 року виконком міської ради був уже позбавлений повноважень в оформленні прав власності на нерухоме майно, це не входило до компетенції виконавчого органу місцевого самоврядування, так як постанова КМУ від 09 вересня 2009 року № 1035 втратила чинність згідно постанови КМУ № 553 від 23 травня 2011 року «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», здача об'єктів в експлуатацію повинна була відбуватися через органи державного архбудконтролю з наступною реєстрацією речових прав в органі державної реєстрації - реєстраційній службі. Стверджує, що Самбірська державна нотаріальна контора, де заведено спадкові справи після смерті його батьків, не видала свідоцтва про право на спадщину за законом, тільки з тих міркувань, що нібито відповідачка ОСОБА_5 визнана єдиним спадкоємцем згідно судового рішення Самбірського міського суду від 30 грудня 2010 року. Зазначає, що жодного рішення суду про те, що відповідачка ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем після смерті їхніх батьків не має. Позивач ОСОБА_6 не погоджується із посиланням суду про те, що ним не було доведено факту прийняття ним спадщини після смерті матері та батька, оскільки з матеріалів спадкової справи , відкритої після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, будинкової книги будинку АДРЕСА_1, інших письмових доказів, долучених до справи, вбачається, що він прийняв спадщину як спадкоємець першої черги по закону після своїх батьків, та, відповідно, разом із відповідачкою ОСОБА_5 є спадкоємцями по закону в рівних частинах на спадкове майно, спадщина на яке відкрилася після смерті батька ОСОБА_9 та мами ОСОБА_8, зокрема після смерті мами позивач ОСОБА_6 успадковує 1/6 ідеальну частину всієї спадкової маси, а після смерті батька 1/3 ідеальну частину всієї спадкової маси, що буде складати 1/2 ідеальну частину права забудовника спірного будинковолодіння та 1/2 земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги та пояснення представника ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції , з врахуванням вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Рішенням Самбірського районного суду від 30 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , Городщенської сільської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: Самбірська державна нотаріальна контор, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання права власності на спадкове майно, визнання в порядку спадкування права забудовника житлового будинку та господарських споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , третя особа Самбірська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, у справі № 2-12/109 ( т. 1 а.с. 261 зворот), у тій частині, яка набрала законної сили , було встановлено, що забудівник ОСОБА_9, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, в строк до 07.03.1975 року повністю завершив будівництво будинку АДРЕСА_1 , який в силу ст. 22 КпШС України був спільною сумісною власністю подружжя, і кожен з подружжя мав рівні частки на майно. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 померла , не залишивши заповіту. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 ідеальну частку зазначеного будинковолодіння та на її грошові заощадження в Ощадбанку. На час смерті ОСОБА_8 в будинку були зареєстровані та постійно проживали: ОСОБА_9 (чоловік спадкодавця), діти спадкодавця: ОСОБА_7 з своєю сім»єю та ОСОБА_14 . Протягом шестимісячного строку після смерті матері в будинку постійно проживала та вступила в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_5.

Отже, вищезазначеним судовим рішенням, у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, було встановлено, що після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, в управління та володіння майном останньої вступили чотири спадкоємці, тому немає підстав для висновку про те, що єдиним спадкоємцем спадкового майна спадкодавця ОСОБА_8, після смерті ОСОБА_9, стала ОСОБА_5.

У відповідності до положень п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини ОСОБА_8, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відтак, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадщину ОСОБА_8 прийняли четверо спадкоємців: ОСОБА_9 (чоловік спадкодавця ) і діти спадкодавця: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_5. Спадщина складалася, зокрема із половини спільного сумісного майна подружжя: ОСОБА_9 - ОСОБА_8 , тобто спадщина відкрилася , зокрема на 1/2 частку житлового будинку. За наявності чотирьох спадкоємців, які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, частка кожного спадкоємця склала 1/8 (1/4: 4=1/8).

У відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, чинних на час відкриття спадщини ОСОБА_8, прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Крім цього, Цивільним кодексом УРСР 1963 року не було передбачено обов»язку спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звертатися до нотаріуса за видачею спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а у відповідності до п. п. 122, 123 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 30.10.1975 року № 45/5, чинної на час відкриття спадщини, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважався таким, що прийняв усю спадщину та видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не була обмежена.

Таким чином, у відповідності до вищезазначених норм матеріального права, які регулювали спірні правовідносини на час відкриття спадщини ОСОБА_8, ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_6 набув право власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1, а тому докази у справі не давали підстав для висновку про недоведеність факту прийняття ОСОБА_10 спадщини після смерті матері, у зв»я зку з чим колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та про - відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, - не відповідають обставинам справи, з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені для постійного проживання в них.

У відповідності до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом,іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ст. 150 ЖК України , громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Системний аналіз вищезазначених норм матеріального права і обставин справи в їх об»активній сукупності , дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_6 з часу відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5, набув, зокрема право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1, і, отже, як співвласник не може бути протиправно позбавлений чи обмежений у праві користування спірним житловим будинком.

Оскільки на житлові правовідносини, які складаються між співвласниками житлового будинку, положення ст. 405 ЦК України не поширюються, тому колегія суддів вважає, що задоволивши позов ОСОБА_5, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, у зв»язку з чим оскаржуване рішення в частині задоволення позову ОСОБА_5 та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним права на проживання і користування житловим будинком АДРЕСА_1 та вселення його у житловий будинок АДРЕСА_1, належить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про: відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 та водночас про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним, як за співвласником будинку, права на проживання і користування спірним житловим будинком та про вселення його у вищезазначений житловий будинок.

У відповідності до роз»яснень, наведених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових документів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядоку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про набуття ОСОБА_10 після смерті матері спадкових прав на частину житлового будинку, які (спадкові права), не зважаючи на те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_8 нотаріальною конторою не заведена по даний час, він вправі оформити в нотаріальному порядку в будь-який час, то колегія суддів вважає, що:

внаслідок оформлення рішенням Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182 права власності на спірний житловий будинок в цілому на ім»я ОСОБА_5 АДРЕСА_1 ;

внаслідок видання Самбірською міською радою Львівської області 10.05.2012 свідоцтва про право власності на спірний будинок в цілому на ім»я ОСОБА_5 АДРЕСА_1 ;

внаслідок державної реєстрації Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації, рішенням від 10.05.2012 року за реєстраційним номером 12880867, права власності ОСОБА_5 на будинок за адресою: АДРЕСА_1, -

були порушені майнові права ОСОБА_2, які підлягають судовому захисту, шляхом:

визнання незаконним та скасування рішення Виконкому Самбірської міської ради № 182 від 19 квітня 2012 року в частині оформлення на ОСОБА_5 права власності на 1/8 частку спірного будинку;

визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Самбірською міською радою Львівської області 10.05.2012 року в частині оформлення ОСОБА_5 права власності на 1/8 частку будинку;

скасування державної реєстрації, проведеної Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації рішенням від 10.05.2012 року за реєстраційним номером 12880867, права власності ОСОБА_5 на 1/8 частку спірного будинку.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1272 ЦК України, в редакції чинній на час відкриття спадщини, спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи № 642/2004, заведеної щодо спадкодавця ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, заява в державну нотаріальну про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_9 була подана ОСОБА_10 01 вересня 2005 року, тобто по збігу шести місяців з часу відкриття спадщини. ОСОБА_5, яка подала заяву про прийняття спадщини 17 вересня 2004 року, тобто до збігу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, не подала письмової заяви про згоду на прийняття спадщини ОСОБА_10, та крім цього щодо факту постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем - ОСОБА_9 на час смерті останнього, між дітьми спадкодавця: ОСОБА_10 та ОСОБА_5 виникнув спір, який був предметом судового розгляду, за результатами якого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, було вірно встановлено, що доказами у справі не доведено факту постійного проживання ОСОБА_2 у спірному будинку разом із батьком - ОСОБА_9 на час смерті останнього, тобто на час відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4. За таких обставин, ОСОБА_6, який станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 був лише зареєстрованим у спірному будинку, однак не довів, що станом на вищезазначену дату постійно проживав у спірному будинку, та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини , визнається таким , що не прийняв спадщину батька.

З огляду на не прийняття ОСОБА_10, у встановлені ст. 1270 ЦК України строк, спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті батька, не підлягали до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2: про визнання незаконним та скасування рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок в цілому, та, зокрема, в частині тієї частки , яка належала в спадковому будинку ОСОБА_9, а також не підлягали до задоволення позовні вимоги про визнання за ОСОБА_10 в порядку спадкування права власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,0582 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Враховуючи вищенаведені обставини справи в їх об»єктивній сукупності, колегія суддів вважає, що у справі не було також правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним право забудовника 1/2 ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , який збудований в 1975 році власності з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 на його ім'я документів, що посвідчують право власності на вказану частину будинку як спадкоємця по закону першої черги після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Не могли бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_16 про визнання за ним прав забудовника 1/2 ідеальної частки житлового будинку, ще й з огляду на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, право забудовника житлового будинку по АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_5.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та в частині повної відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 є незаконним та необгрунтованим, у зв»язку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржене рішення у вищезазначеній частині підлягає скасуванню з підстав п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 та про часткове задоволення позову ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає, що у зв»язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 614,47 грн. сплачених судових витрат належить скасувати, та у зв»язку з частковим задоволенням позову ОСОБА_2, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно задоволеним позовних вимогам в розмірі 243 грн 60 коп.

Керуючись ч.3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст.307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст. ст.317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року в частині:

задоволення позову ОСОБА_5;

стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 614,47 грн. сплачених судових витрат;

відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення; про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182; про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого Самбірською міською радою Львівської області від 10.05.2012 року; про скасування реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в Самбірському МБТІ,-

скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - таким, що втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 та про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою : АДРЕСА_1 - відмовити.

Зустрічні позови ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_10 право на проживання і користування житловим будинком АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_2 у житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнати частково незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182 в частині оформлення на ОСОБА_5 права власності на 1/8 частку індивідуального житлового будинку житловою площею 125,6 кв.м., загальною площею 223,1 кв.м., літню кухню та сарай по АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Самбірською міською радою Львівської області 10.05.2012 , в частині оформлення ОСОБА_5 права власності на 1/8 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати рішення від 10.05.2012 року за реєстраційним номером 12880867 про державну реєстрацію Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації права власності ОСОБА_5 на 1/8 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В решті рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.