АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/6861/14 Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І.В.
Провадження № 22-ц/790/6133/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Бровченко І.О., Кірсанова Л.І.

за участю секретаря - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Лекхім- Харків» про визнання дій неправомірними та незаконними, визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що він працює на підприємстві ПАТ «Лекхім - Харків» з 01.02.2013 р. на посаді програміста. Починаючи з квітня 2013 р., на підприємстві впроваджується розрахункова комп'ютерна програма «ІТ-підприємство» для адміністративного та бухгалтерського обліку, яка повинна працювати спільно з комп'ютерною програмою 1С. Також для спільної роботи необхідно перенос початкових залишків товару та грошей по банківським рахункам. Позивач як програміст 1С був відповідальним за написання програм, які виконували зазначені функції, оскільки його взяли на роботу саме для впровадження програми «ІТ-підприємство».

З приводу впровадження зазначеної комп'ютерної програми між позивачем та керівником відповідача - головою правління ОСОБА_2 виникла трудова суперечка і 13.12.2013 р. останній запропонував позивачеві знайти собі іншу роботу. З січня 2014 р. виробничих завдань до нього не надходило та у травні 2014 р. його перевели на тимчасову роботу. 19.06.2014 р. йому зменшили розмір окладу у два рази, а виплату премії - у 5 разів, без пояснень та попередження про зміну істотних умов праці. 07.07.2014 р. з робочого столу позивача забрали комп'ютер, який передали до іншого відділу. Після цього у липні 2014 р. його ознайомили з наказом про звільнення з 30.09.2014 р. за скороченням штату, з яким позивач не погодився. Він звертався до голови правління із заявою про надання йому копії колективного договору, але йому було відмовлено.

Крім того, керівництво підприємства ігнорувало звернення позивача про застосування до нього податкової соціальної пільги на податок з доходів фізичних осіб як для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, неправомірно запросило довідку про те, що дружина позивача не використовує вказану пільгу. У зв'язку з чим позивач не скористався пільгою у липні 2014 р.

На думку позивача, до нього з боку адміністрації підприємства виявилось упереджене ставлення та дискримінація, економічним підґрунтям до чого є введення в дію розрахункової програми «ІТ-підприємство».

Просив суд визнати неправомірними та незаконними дії відповідача щодо витребування довідки з місця роботи дружини позивача та щодо відмови в отриманні соціальної податкової пільги, зобов'язати відповідача зробити перерахунок податку з доходу фізичної особи з наданням позивачеві зазначеної податкової пільги за липень 2014 р.; визнати незаконними та скасувати накази № 43- від 19.06.2014 р. (у частині, що стосуються позивача) та накази № 53-К від 22.07.2014 р. і № 54-К від 23.07.2014 р. в цілому; зобов'язати відповідача надати позивачеві можливість ознайомитись і отримати копію колективного трудового договору; поновити позивача на місці роботи за фахом програміста, з окладом 6000 грн., виплативши різницю в окладах з часу його зменшення (з 19.06.2014 р.) до часу поновлення його розміру; зобов'язати відповідача надавати позивачеві технічні завдання на кожну роботу окремо, з прийняттям таких робіт Актом виконаних робіт; рекомендувати відповідачеві звільнити ОСОБА_3 з підстав, передбачених ст.40 КЗпП України чи надати йому іншу роботу; зобов'язати відповідача мати посадові інструкції на всіх програмістів, що працюють, з визначенням напрямків відповідальності працівника та кваліфікаційних вимог до нього; відшкодувати завдану внаслідок дискримінації моральну шкоду у розмірі 254 820 грн. (а.с.1, 32, 55).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що докази, що були надані позивачем на підтвердження правильності та обґрунтованості розрахунку суми заборгованості, були неналежними та недостатніми. Вказує, що суд відмовив йому в залученні до матеріалів справи доказів, які мають суттєве значення для вирішення справи. Посилається на ті самі доводи, якими обґрунтовував заявлені позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, що 01.02.2013 р. головою правління ПрАТ «Лекхім-Харків» ОСОБА_2 був виданий наказ № 9-К, яким внесені зміни в Структуру та розклад підприємства, зокрема, введено в канцелярію посаду інженера-програміста з окладом 6000 грн., а також прийнято на роботу ОСОБА_1 на вказану посаду з 01.02.2013 р. (а.с.59).

04.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про застосування податкової соціальної пільги, у зв'язку з чим йому було запропоновано надати документ про невикористання такої пільги його дружиною, відповідно до ст.169.4.1 Податкового кодексу України (а.с.18, 19).

07.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з приводу безпідставного зменшення виплати йому премії за липень 2014 р. (а.с.20).

Оскільки помилки, допущені бухгалтером щодо нарахування премій та застосування податкової соціальної пільги на час ухвалення рішення судом першої інстанції були виправлені, позивачеві була донарахована та виплачена премія у розмірі 621,03 грн., перерахована та сплачена належним чином відповідна сума у зв*язку із застосуванням податкової соціальної пільги, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з цих питань.

Оскільки, відповідно із ст.169.4.1 Податкового кодексу України право на отримання податкової соціальної пільги до доходу, нарахованого на користь платника податку виникає у одного з батьків, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, то не суперечить вимогам закону витребування відповідачем відомостей про невикористання такої пільги дружиною позивача.

17.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому посвідченої копії колективного трудового договору для ознайомлення (а.с.23).

Між тим, позивач не був позбавлений можливості ознайомитись із змістом колективного договору, та самостійно зняти з нього копію.

Згідно наказу № 43-К від 19.06.2014 р., у штатний розклад АТ «Лекхім-Харків» внесені зміни та встановлено посадовий оклад інженера-програміста канцелярії ОСОБА_1 у розмірі 3000 грн. (а.с.16).

Наказом № 53-К від 22.07.2014 р. начальника планового відділу зобов'язано з 22.07.2014 р. внести зміни до штатного розкладу з виведенням з нього посади інженера-програміста з окладом 3000 грн.; в.о. начальника відділу кадрів підготувати наказ про попередження інженера-програміста ОСОБА_1 про майбутнє звільнення з роботи з 30.09.2014 р. у зв'язку із скороченням його посади; підготувати звіт про заплановане звільнення працівників за скороченням штату; 30.09.2014 р. підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1(а.с.24).

Наказом № 54-К від 23.07.2014 р. в.о. начальника відділу кадрів зобов'язано у триденний строк попередити ОСОБА_1 про майбутнє звільнення через два місяці після попередження про звільнення, відсутність вільних вакансій та неможливість його подальшого працевлаштування.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконними та скасування наказів № 43 - від 19.06.2014 р. (у частині, що стосуються позивача), № 53-К від 22.07.2014 р. і № 54-К від 23.07.2014 р., оскільки підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис при цьому на підприємстві ПрАТ «Лекхім-Харків» мали місце зміни в організації виробництва.

Між тим, зменшення заробітної плати ОСОБА_1 до 3000 грн., що мало місце згідно наказу № 43-К від 19.06.2014 р. є зміною істотних умов його праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-59 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судова колегія вважає, що на підприємстві ПрАТ «Лекхім-Харків» мали місце зміни в організації виробництва, якими було обумовлено внесення змін у штатний розклад про зменшення розміру заробітної плати позивачу.

Так, матеріалами справи (а.с. 175 - 185 том 1) підтверджено, що з січня 2014 р. припинилося фінансування поставки на підприємство програмного комплексу «ІТ-підприємство», впровадженням якої займався позивач, підприємство перейшло на автоматизовану систему програмного забезпечення з метою підвищення ефективності та оптимізації керівництва, тому штатна одиниця інженера-програміста залишилась фактично незатребуваною.

Так, в період з 12.05.2014 р. по 16.07.2014 р. ОСОБА_1, за його згодою виконував роботу вантажника у відділі контролю якості, із збереженням заробітної плати, в подальшому посада інженера-програміста була скорочена. Законність звільнення позивача за скороченням штату була встановлена рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року, яке набрало законної сили.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач належним чином повідомив позивача про відповідні зміни в оплаті праці у строки визначені у ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

Згідно з абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП України), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення ст. 103 КЗпП України) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Таким чином непопередження позивача у строки встановлені ч. 2 ст. 32 КЗпП України є підставою для задоволення його вимог про оплату праці згідно з попередніми умовами за період з 19.06.2014 року по 19.08.2014 року.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, судова колегія вважає можливим зобов*язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 19.06.2014 року по 19.08.2014 року виходячи із окладу 6000 грн. та виплатити йому грошові кошти відповідно до такого перерахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У справі, що розглядається, апеляційним судом встановлено факт порушення відповідачем прав позивача у сфері трудових відносин, а відтак наявні правові підстави покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку, керуючись принципом розумності та справедливості судова колегія оцінює у 500 грн.

Між тим, судовою колегією в діях відповідача не вбачається упередженого чи дискримінаційного ставлення до позивача, допущені помилки були виправлені відповідачем самостійно, решта - компенсована позивачу цим судовим рішенням.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого є, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення судом норм матеріального права. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову із наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року змінити, в частині відмови у зобов*язанні Приватного акціонерного товариства «Лекхім- Харків» виплатити різницю у окладах з моменту зменшення окладу по час відтворення та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов*язати Приватне акціонерне товариство «Лекхім- Харків» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 19.06.2014 року по 19.08.2014 року виходячи із окладу 6000 грн. та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до такого перерахунку.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лекхім- Харків» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В решті рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді-