Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 2/3 частини будинку в порядку набувальної давності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у м. Кременчуці Полтавської області, який розміщений на земельній ділянці розміром 440 кв. м, в порядку набувальної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2014 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 4 вересня 2013 року з підстав, передбачених ст. 292 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст.324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що заявник не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st292> передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 зазначав, що з 1998 року він користується спірним будинком, а рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2013 року за ним визнано право власності на цей будинок за набувальною давністю, однак, розглядаючи справу, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону не залучив його до участі у справі.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обставини свідчать, що оскаржуване судове рішення впливає на права та обов'язки ОСОБА_6, а тому доводи апеляційної скарги підлягають перевірці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» <nau://ukr08>, право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки. У цьому разі зазначені особи відповідно до частини дев'ятої статті ЦПК <nau://ukr/1618-15> мають право отримувати в суді, який ухвалив рішення, усну або письмову інформацію про результати розгляду відповідної справи, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, одержувати копії рішень і ухвал, а при розгляді справи в апеляційній інстанції - набувають права осіб, які беруть участь у справі, зокрема, брати участь у розгляді справи, заявляти клопотання, знайомитися з матеріалами справи, подавати докази тощо.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України <nau://ukr/254к/96-ВР> одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st55>). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22 <nau://ukr/254к/96-ВР|st22>, ст. 64 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st64>).

Положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st129> визначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st8> визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР> є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21 <nau://ukr/254к/96-ВР|st21>, 22 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st22> щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень ст. ст. <nau://ukr/435-15|st3>, 15 ЦК України <nau://ukr/435-15|st15>, ст. ст. <nau://ukr/1618-15|st1>, <nau://ukr/1618-15|st3>, 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4> щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів <nau://ukr/2453-17|st14>» учасникам судового процесу гарантовано право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Таке право гарантовано і ст. 55 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st55>.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_6 права власності на спірне приміщення скасовано, а тому апеляційна скарга подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження, не врахував, що між заявником та позивачем продовжує існувати спір про право власності на спірне приміщення, а отже доводи апеляційної скарги заявника про вирішення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про його права та обов'язки підлягають перевірці під час слухання справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи викладене, оскаржувана судова ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st342>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді: В.І. Амелін