Справа №451/550/15-ц
Провадження № 2/451/247/15
РІШЕННЯ

іменем України

18 листопада 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Кріса М.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про поділ спільного набутого в шлюбі майна і коштів, повернення коштів набутих позивачем до шлюбу та стягнення коштів , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої просить стягнути із відповідача у її користь суму коштів, як належну їй частину із числа набутих у шлюбі. Також, просить зобов'язати відповідача повернути їй частину її особистих речей та стягнути із нього суму коштів, які вона набула особисто до шлюбу.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що 3 березня 2009 року вона вийшла заміж за ОСОБА_3 та в шлюбі із таким проживала до 2014 року.

11 листопада 2014 року рішенням Радехівського районного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

До укладення шлюбу з відповідачем, вона регулярно їздила на роботу в м.Київ, де здійснювала внутрішні ремонти приватного житла, тобто у такий спосіб вона заробляла на життя з 2005 року до серпня 2009 року.

На час укладення шлюбу з відповідачем в неї були власні заощадження в сумі 15000 гривень, що були розміщені на депозитному рахунку, відкритому на її ім'я, в Добротвірському відділенні Ощадного банку «Україна».

Після реєстрації шлюбу вона переїхала проживати в с.Павлів у квартиру чоловіка та його матері - відповідачів по справі.

Усі свої особисті кошти з депозитного рахунку вона зняла та віддала ОСОБА_3, щоби він поклав їх на депозитний рахунок у відділенні Ощадбанку в м.Радехів, оскільки на то час він працював водієм, від так міг оперативніше вносити на рахунок кошти, які вона йому передавала із числа зароблених нею на різних роботах.

Відповідно, на початку у їхньому спільному бюджеті було 15000 гривень її особистих, тобто набутих до шлюбу з відповідачем коштів і ця сума була еквівалента 1700 доларів США.

Крім цього, перебуваючи із нею в шлюбі, відповідач відкрив рахунок в Ощадбанку на своє ім'я і на який вносив свої доходи. Зокрема у 2012-2013 роках на цьому рахунку було 12000 гривень, що згідно курсу долара на цей період становило 1450 доларів США.

Також, вона дала відповідачу 2000 доларів США із числа власних дошлюбних заощаджень, а він дав 2000 доларів США своїх власних коштів та на них вони придбали автомобіль і гараж. Вона довіряла своєму супругу, а тому її не насторожило, що покупку автомобіля і гаража відповідачем було здійснено неофіційно, тобто без реєстрації права власності на когось із них, як членів сім'ї.

Також зазначає, що на час їхнього одруження відповідач працював водієм у поштовому відділенні і заробітна плата в нього була невисокою, приблизно 900-1000 гривень, із якої, відповідно заощадити кошти було неможливо.

І він, і вона мали бажання мати своє особисте житло, від так вона продовжувала їздити на роботу в м.Київ, а зароблені кошти привозила додому і віддавала чоловікові. Він же, у свою чергу, ці кошти клав на їхній спільний банківський депозитний вклад.

Під час перебування в м.Києві на роботі, влітку 2009 року вона через банківську установу здійснила переказ коштів у сумі 7000 гривень на ім'я ОСОБА_4 (відповідачки у справі).

Метою для здійснення такої операції було придбання метало- пластикових вікон у квартирі, де на той час вони проживали. На покупку пластикових вікон в квартиру відповідач також доклав із своїх заощаджень 3168 гривень.

Влітку 2013 року ними було проведено капітальний ремонт 2-х лоджій квартири і на такий витрачено 15000 гривень, які були спільними із відповідачем коштами, від так вважає, що може претендувати на 50 відсотків від цієї суми.

Через брак коштів у сімейному бюджеті, в 2011 році вона двічі виїжджала на заробітки в Польщу, а на зароблені кошти було придбано пральну машину-автомат «Вірпул», за яку на той час було оплачено 300 доларів США.

Також, 7000 гривень із зароблених коштів у Республіці Польща, вона передала відповідачу для покладення їх на спільний депозитний рахунок в Ощадбанку

З 28 лютого 2012 року вона працювала по вахтовому методу в м.Уренгой, Російської Федерації та за весь період роботи там, заробила 21000 доларів США, з яких 9500 доларів США, відповідач поклав на їхній депозитний рахунок.

За їхнім спільним рішенням у 2014 році відповідач зняв кошти з депозитного рахунку.

Однак, після зняття коштів відповідач почав вести себе дивно, зокрема ігнорував її, ображав, настроював проти неї їхню доньку. Крім цього, ОСОБА_3 почав застосовувати щодо неї фізичне насильство і під час одного з конфліктів, зламав їй руку.

Вважає, що відповідач свої доходи, отримані у шлюбі приховував, оскільки з 2012 року по 2014 рік він працював водієм на цукровому заводі та одночасно здійснював підприємницьку діяльність, від так говорив, що отримував доходи в розмірі 8000-10000 гривень у місяць. Однак на рахунку в Ощадбанку є лише кошти відкладені з тих, що привезені нею із заробітків.

Крім цього, донька проживає із нею та на її утримання аліментів в сумі 600 гривень не вистачає.

Відповідно до наведеного, просить суд відступити від рівності часток у спільній сумісній власності подружжя та при поділі майна виділити їй більшу частину коштів і особисте майно - Нот-бук, телевізор і світильник.

Позивачка та її повноважний представник позовні вимоги підтримали в повній мірі. ОСОБА_2 у судовому засіданні свої пояснення, як сторони та покази, як свідка, що узгоджується із вимогами ст.184 ЦПК України, виклала аналогічно, зазначеним у заяві (а.с.2-6). В ході розгляду справи уточнивши позовні вимоги (а.с.151-155), позов просять задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що позивачка проживала разом із ним у квартирі, що належить його мамі ОСОБА_4 і, співвласником якої є і він. Не заперечує, що у відповідний період він працював водієм у поштовому відділенні та у подальшому на вантажній машині із причепом, які орендував. У цей же час він був приватним підприємцем, однак які отримував доходи від підприємницької діяльності та від перевезення вантажів, пригадати не може. Так само, не може підтвердити документально походження своїх особистих коштів. Зазначає, що під час шлюбу із позивачкою, спільного майна не набули. У зазначеній квартирі з 2009 року робиться ремонт, що на даний час не є завершеним. Під час ремонту, який він робив сам особисто, в житловому приміщені було замінено вікна та облаштовано підвісні стелі. Наголошує, що їхній із позивачкою сімейний бюджет будувався на пенсії та заощадженнях матері, наданні матеріальної допомоги сестрою, яка проживає на Закарпатті, а його особисті кошти йшли на утримання дитини. У задоволенні позову просить відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що позивачка грошей на утримання квартири, майна та дитини не надавала. Весь тягар майнових витрат лежав на ній та на доньці, яка проживає на Закарпатті та надає їм допомогу коштами в сумі приблизно 5-7тис.грн. на рік. Зазначила, що у квартирі дійсно проводиться ремонт та замінено вікна, однак стверджує, що у їхньому житловому приміщення майна, яке б придбавала ОСОБА_2, або ж давала на його придбання кошти, не має. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття у засідання, суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що являється рідною сестрою ОСОБА_2. Так, позивачка до одруження працювала у м.Київ, де отримувала відповідні доходи. Після одруження із ОСОБА_3 сестра разом із ним придбали автомобіль та гараж, робили ремонт у квартирі, зокрема замінивши вікна, купили побутову техніку тощо. Також сестра їздила у Росію, де заробила значну суму коштів, близько 24000 доларів США. На даний час шлюб між ОСОБА_2 та відповідачем розірвано, оскільки останній постійно принижував сестру та наносив їй тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що із ОСОБА_2 вона працювала у Росії хоча і на різних роботах, однак проживала із нею у одній кімнаті. Середньомісячний дохід позивачки становив більше тисячі доларів і кошти вона скеровувала лише для потреб сім'ї.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, заперечення відповідачів, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статей 60 та 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічні за змістом норми, викладені і у ст.372 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери.

Так, судом встановлено, що 03.03.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який 11.11.2014 року розірвано в судовому порядку (а.с.9-11) та від якого у сторін народилася ОСОБА_8 (а.с.14), яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки (а.с.63).

Наведені обставини сторонами не заперечуються, від так доказуванню не підлягають (ст.61 ЦПК України).

Щодо відкриття ОСОБА_3 депозитного рахунку у Радехівському відділенні філії Львівське обласне управління «Ощадбанку» на своє ім'я у 2009 році доводиться наявними в матеріалах справи даними банку (а.с.86-114).

Крім цього, твердження позивачки про те, що після укладення із відповідачем шлюбу вона надала тому особисті кошти в сумі 15000 гривень для внесення їх на депозитний рахунок у повній мірі знаходить своє підтвердження у інформативній довідці №38-06/5115, відповідно до якої на депозитний рахунок на ім'я ОСОБА_3, відкритий 27.04.2009 року, внесено 16000 гривень (а.с.86).

Також, окрім підтвердження наведеними вище даними відомостей щодо внесення на рахунок інших сум, в тому числі у іноземній валюті, п.3 інформації №38-06/5115 визначає, що ОСОБА_4 отримала по переказу від ОСОБА_2 2200 доларів США (а.с.87), що в повній мірі узгоджується із обґрунтуваннями позивачки.

Із копій довідок ЗАТ «Промспецбуд» №43 від 17.09.2014 року та №170 від 16.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 працювала у товаристві та отримувала відповідний дохід (а.с.18,26).

Піддавши аналізу наведене та умови, викладені у договорі №76674113 від 02.06.2014 року (а.с.15), суд приходить до переконання, що дохід позивачки у ЗАТ «Промспецбуд» є офіційно підтвердженим і мало місце передача коштів ОСОБА_2 ОСОБА_3, в тому числі і внесення останнім 9500 доларів США на депозитний рахунок.

Із наявних в матеріалах справи копій товарних чеків від 14.07.2009 року та від 05.06.2014 року вбачається, що сторонами було придбано вікна та комплектуючі на загальну суму 10168 гривень, а також плита на суму 3140 гривень, відповідно (а.с.25).

Також, судом при вирішенні спору робиться акцепт на необґрунтованості заперечень відповідача, оскільки такі в повній мірі спростовуються його ж - ОСОБА_3 показами, зафіксованими у кримінальному провадженні щодо набуття коштів в сумі 24000 доларів США під час шлюбу із ОСОБА_2, які вони відкладали на навчання дитині (а.с.139-142).

Окрім попередньо зазначених судом доказів, обставини, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали автомобіль та гараж, а позивачка працювала у Росії та отримувала доходи у значних розмірах, стверджуються також і показами свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, недовіряти яким у суду підстав не має.

У розумінні ст.372 ЦК України та ст.70 СК України, із врахуванням, що судом вирішено на користь позивачки із відповідача стягувати аліменти в розмірі 600 гривень, що на даний час не є сумою, якою можна забезпечити бодай елементарні матеріальні чи духовні потреби дитини, крім цього відповідач приховав свій реальний дохід, отриманий ним за період здійснення підприємницької діяльності і надання послуг перевезення на вантажному автомобілі, суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя, стягнувши із відповідача суму визначену ОСОБА_2 у уточнених позовних вимогах.

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд вважає вимоги позивачки, із врахуванням їх уточнення, належно обґрунтованими, а від так такими, що підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне здійснити у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Зокрема, під час звернення до суду ОСОБА_2 сплачено 1827 гривень судового збору, а сплату решти судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення (а.с.45).

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивачки до суду) та вимог ст.88 ЦПК України, із відповідача у користь ОСОБА_2 слід стягнути сплачену нею суму судового збору, стягнувши при цьому із нього 1827 гривень в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2 416500 гривень (чотириста шістнадцять тисяч п'ятсот гривень), що еквівалентне 17000 доларів США, як належну їй частину коштів набутих у шлюбі з відповідачем.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2 її особистий комп'ютер Нот-бук, плазмовий телевізор та світильник.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2 1827 гривень понесених нею судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.