У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2010 року ОСОБА_5 взяв у нього у борг грошові кошти у сумі 29 000 грн. зі строком повернення до 29 вересня 2010 року, про що останній склав розписку. Відповідач свої зобов'язання не виконав, позичені кошти не повернув, у зв'язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_5 29 000 грн. боргу за розпискою, 11 022 грн. пені, 25 075 грн 49 коп. інфляційних втрат, 4 136 грн. 3% річних, 14 005 грн 76 коп. процентів за користування коштами.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено позивачу строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 29 000 грн. боргу. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність поважних причин для поновлення ОСОБА_4 строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, суди на підставі наявних у справі належних і допустимих доказів, дійшли правильного висновку про те, що факт позики відповідачем у позивача грошових коштів у сумі 29 000 грн. та неповернення їх в установлений в розписці строк є доведеним, а тому позовні вимоги щодо стягнення цих коштів підлягають задоволенню.

У зв'язку з цим наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Острозького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана

Колегія суддів: