Справа № 363/1476/14 Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/5094/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 24 03.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Мельника Я.С., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Райфайзен Банк Аваль" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Райфайзен Банк Аваль" про отримання грошового переказу та відшкодування понесених збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом про отримання грошового переказу, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Посилався на те, що йому від страхової компанії «АХА» грошовим переказом перераховано страхове відшкодування в сумі 1155 грн. Оскільки він фізично не міг отримати переказ, то відповідно до ч. 4 ст. 245 ЦК України він оформив довіреність на свою дружину ОСОБА_4, яка 26 лютого 2014 року звернулась до Вишгородського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для отримання зазначеного грошового переказу, однак їй було відмовлено.

Далі зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами з приводу отримання його дружиною коштів, однак лише 6 березня 2014 року на його електронну адресу надійшов лист, в якому зазначено, що грошовий переказ зарахований на його поточний рахунок, який відкритий на його ім'я, та розпорядження поточними рахунками на підставі довіреності, оформленої в порядку, визначеному ч. 4 ст. 245 ЦК України, не можливе. Позивач вважає такі дії банку неправомірними, тому просив виплатити йому грошовий переказ в розмірі 1155 грн., компенсувати збитки за незаконне користування грошовими коштами станом на 07.04.2015 року в розмірі 38,36 гривень, компенсувати витрат часу, сил та енергії при спробах отримати грошовий переказ ОСОБА_4 в розмірі 500 гривень, стягнути моральну шкоду в розмірі 1900 гривень , компенсувати збитки за незаконне користування грошовими коштами з 08 квітня 2014 року по день фактичної оплати відповідачем з розрахунку 29% річних від суми 8 693,36 гривень.

Справа слухалась судами неодноразово.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» видати на підставі довіреності від 25 лютого 2014 року № 5-1329-0607, посвідченої ТОВ «Фірма «Норд», на ім'я

ОСОБА_4 грошові кошти, перераховані ОСОБА_3 від АТ СК «АХА Страхування» в розмірі 1155 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач Банк не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати в частині задоволення позову та відмовити в позовних вимогах повністю.

Апелянт посилається на те, що судом не виконано вимоги ВССУ, викладені в ухвалі, якою справа була направлена новий розгляд до суду першої інстанції, не враховано те, що переказ коштів по системі «Аваль-Експрес» не є поштовим переказом, а відповідно не є платежем в контексті ч.4 ст.245 ЦК України, тому ум Банку відсутні правові підстави для виплати коштів, що надійшли по системі грошових переказів «Аваль-Експрес» особі, на підставі довіреності, оформленої за правилами ч.4 ст.245 ЦК України.

Крім того, апелянт посилається, що суд не з'ясував чи відповідає зміст довіреності вимогам законодавства, оскільки всупереч вимогам ст.1003 ЦК України спірна довіреність не містить необхідних конкретних даних про уповноваження на вчинення юридичних дій. Зокрема, в довіреності зазначено назву установи банку, яка не існує та невірно зазначено найменування юридичної особи від якої кошти на ім'я позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що оформлена позивачем ОСОБА_3 довіреність від 25 лютого 2014 року відповідає вимогам ч.4 ст.245 ЦК України, тому Банком необґрунтовано було відмовлено у виплаті грошового переказу ОСОБА_4, яка є представником ОСОБА_3 за цією довіреністю. Що стосується решти позовних вимог, то суд вважав їх недоведеними.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2014 року позивач оформив довіреність, відповідно до якої уповноважив свою дружину ОСОБА_4 отримати за системою платежів «Аваль-Експрес» в філії банку «Аваль» в м. Вишгороді страхове відшкодування від страхової компанії «АХА» за договором страхування (поліс) від 16 березня 2013 року № АС0762990 (справа № 1.102.13.08984) на суму 1155 грн. Довіреність посвідчена за місцем роботи довірителя в ТОВ «Фірма «Норд» (а.с.6).

ОСОБА_3 26 лютого та 3 березня 2014 року письмово звертався до відповідача на його електронну адресу з вимогами видати грошові кошти за довіреністю ОСОБА_4 (а.с.7-13).

Листом від 6 березня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що одержати переказ можливо на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, або довіреності, прирівняної до нотаріально посвідченої, за умови її оформлення відповідно до вимог Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994року № 419, оскільки кошти зараховані на поточний рахунок та знаходяться у власності володільця рахунку (а.с.14-15).

Відповідно до ч. 4 ст. 245 ЦК України довіреність на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо) може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції на думку колегії суддів зробив помилковий висновок про те, що грошовий переказ через платіжну систему «Аваль-Експрес» є платежем в розумінні ч. 4 ст. 245 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв'язок» поштовий переказ - це послуга поштового зв'язку щодо виконання доручення користувача на пересилання та виплату адресату зазначеної ним суми грошей. При цьому переказ, що здійснюється за гою системи «Аваль-Експрес» є банківським, а не поштовим переказом.

Порядок виплати банківських грошових переказів, в тому числі за допомогою банківської системи «Аваль Експрес» урегульований Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положенням про порядок реєстрації платіжних систем, учасників платіжних систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 04.02.2014 N 43 та Інструкцією «Термінові перекази», затвердженою Розпорядженням Правління Банку № 73/1 від 30.04.2010 року.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що

відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами між банком та клієнтом.

Відповідно до ст.633 ЦК України, банком взято на себе обов'язок здійснювати надання послуг на отримання грошових коштів кожному, хто до нього звернеться на підставі встановлених правил, однакових для всіх споживачів.

Вищевказаним Положенням № 43 визначено, що система переказу коштів це платіжна система, призначена для здійснення переказів коштів, які ініціюються фізичними особами для зарахування коштів на рахунки фізичних/юридичних осіб або видачі фізичним особам у готівковій формі.

Загальний порядок виплати грошових переказів в Банку, в т.ч. через систему грошових переказів «Аваль-Експрес», деталізовано в Інструкції № 73/1. При цьому порядок виплати грошових переказів що надійшли від юридичних осіб фізичним особам через систему «Аваль-Експрес» визначений п. 4.8 Інструкції 73/1.

Так, відповідно до п. 4.8.1 вказаної Інструкції, Банк надає послугу щодо виплати переказів фізичним особам від юридичних осіб. Для можливості здійснення таких виплат з юридичною особою укладається відповідний договір про надання послуг по виплаті грошових коштів через систему грошових переказів «Аваль-Експрес».

Відповідно до п. 4.8.9 Інструкції 73/1 виплата грошових переказів фізичним особам від юридичних осіб на підставі довіреності не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії переказ коштів по системі «Аваль-Експрес» не можна вважати «іншим платежем» в контексті ч.4.ст.245 ЦК оскільки поняття «переказ» та «платіж» не є тотожними поняттями.

Так, переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі (ст.1 Закону про платіжні системи).

Відповідно до ст.2 Бюджетного кодексу України під поняттям «платіж» в Кодексі розуміється виконання бюджетних, боргових, гарантійних чи податкових зобов'язань, що виникли в поточному або попередніх бюджетних періодах.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необхідність зобов'язання відповідача Банка видати ОСОБА_4 на підставі спірної довіреності від 25 лютого 2014 року грошові кошти.

Таким чином, оскільки судова колегія вважає, що у даному випадку немає підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача видати ОСОБА_4 на підставі спірної довіреності від 25 лютого 2014 року грошові кошти, тому відповідно немає і підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди з відповідача на користь позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з їх врахуванням перевіривши висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішення, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, беручи до уваги норми чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення у справі про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Райфайзен Банк Аваль" задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :