Справа №621/195/15-ц
Пр. №2/621/352/15
УХВАЛА

28.01.2015 року суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

27 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 21.10.2014 року в розмірі 70000 гривень та судові витрати.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на майно і грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться у нього або в інших осіб, та внести відомості про обтяження нерухомого і рухомого майна, що належить ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна; заборонити відчуження майна, що належить ОСОБА_2О.і знаходиться у нього або в інших осіб, та внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України. заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Вивчивши заяву, суд дійшов до наступного:

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановлені зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з копії договору позики, укладеного 21.10.2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 70000 грн., а ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів до 30.12.2014 року. Відповідно до п. 2 договору, договір позики є безвідсотковим (а.с. 10-11)

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання рішення суду або виконання такої ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 15, 151-153, 208-210 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно та грошові вклади, що належать ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Молодогвардійська, буд. 22, корп.. 1, кв. 39, у сумі, співмірній із ціною позову, яка складає 70 000 (сімдесят тисяч) грн.

Копію ухвали направити начальнику Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (49112, м. Дніпропетровськ, вул.. Космонавта Волкова, 6-а) для негайного виконання, зобов'язавши його направити в адресу суду (63404, м. Зміїв Харківської області, вул.. Леніна, 6) матеріали щодо виконання даної ухвали.

Термін пред»явлення ухвали про накладення арешту до виконання один рік.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п»яти днів, з дня її отримання, до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О.В.Бібік