Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6410/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 43 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.,

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання рішення незаконним, визнання права постійного користування та проживання в житловому приміщенні за апеляційною скаргою виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» та визнати за нею право постійного користування та проживання в кімнаті АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з 14.01.1991 року і по теперішній час працює в КП «ВЖРЕП № 11» на посаді двірника. Відповідно до листа Житомирської міської ради від 12.12.2005 року їй було надано дозвіл на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 без реєстрації, терміном на один рік. Позивач зазначає, що їй доводиться щороку продовжувати термін проживання, оскільки рішенням Житомирської міської ради № 537 від 23.07.2008 року її кімнату віднесено до фонду житла для тимчасового проживання громадян. ОСОБА_2 вказує на те, що з 2005 року вона користується кімнатою, оплачує квартплату, несе витрати по оплаті комунальних послуг. В свою чергу, КП «ВЖРЕП № 11» м. Житомира відкрило на її ім'я особовий рахунок, з чого вбачається, що між нею та відповідачем укладено договір найму житлового приміщення державного житлового фонду. Позивач вважає, що прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення № 537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» може стосуватися лише вільних житлових приміщень, а тому не відповідає чинному законодавству, оскільки на час прийняття рішення кімната АДРЕСА_1 не була вільною.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2015року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян кімнати за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, виконавчим комітетом Житомирської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити та відмовити позивачу у частині задоволених вимог, в решті рішення залишити без змін. На підтвердження доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до ст.58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане особі житлове приміщення є ордер. В свою чергу, ордер на зазначену позивачем кімнату ОСОБА_2 не видавався. До того ж, судом не було взято до уваги те, що у листі виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12.12.2005 року № 25/П-8513 зазначено, що виконавчий комітет Житомирської міської ради надав дозвіл на тимчасове проживання ОСОБА_2 без реєстрації, терміном на 1 рік, у кімнаті АДРЕСА_1, при умові обов'язкової сплати квартирної плати та комунальних послуг на час перебування у трудових відносинах з КВЖРЕП -11.

Представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і пояснила, що дійсно у 2008 році ОСОБА_2 проживала у спірній кімнаті як працівник КВРЖЕП на підставі раніше надано дозволу виконкому, однак це не є перешкодою для включення кімнати до фонду.

Позивач та її представник заперечують у задоволенні скарги і пояснили, що ОСОБА_2 більше 20 років працює двірником у КВЖРЕП і житла у власність отримала, а їй надано для тимчасового проживання кімнату у будинку АДРЕСА_1. Включивши кімнату до фонду, відповідач порушив право позивача на подальше користування кімнатою, яка не була вільна.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що листом від 12.12.2005 року виконавчий комітет Житомирської міської ради надав позивачу дозвіл на тимчасове проживання без реєстрації, терміном на 1 рік у кімнаті АДРЕСА_1, при умові обов'язкової сплати квартирної плати та за комунальні послуги на час роботи у КП «ВЖРЕП №11 (а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23.07.2008 року, кімнату АДРЕСА_1 було включено до фонду житла для тимчасового проживання громадян (а.с.9, 52, 53).

Відповідно до довідки №3/10 від 12.05.2015 року виданої директором КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради, ОСОБА_2 працює в КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради з 14.01.1991 року по 22.10.2002 року, та з 01.11.2002 року по теперішній час (а.с.10)

Згідно довідок № 03/64 від 08.06.2015 року позивач дійсно проживає за адресою:АДРЕСА_1 відповідно до листа МВК № 25/П-8513 від 12.12.2005 року та станом на 01.06.2015 року не має заборгованості перед КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради за обслуговування, електропостачання, вивіз МПВ (а.с.12-13).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що з 2005 року позивач проживає в кімнаті АДРЕСА_1. За весь час проживання у вказаній кімнаті ОСОБА_2 здійснює всі зобов'язання наймача даного житла, а саме: утримує це житло, здійснює його ремонт, вносить плату за користування цим житлом та сплачує комунальні послуги, тому підстав для включення спірної кімнати до фонду житла для тимчасового проживання не було, оскільки дана кімната на час прийняття спірного рішення від 23.07.2008 року не була вільною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, ст.58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Законом України від 05.06.2003 р. № 898-IV Житловий кодекс України було доповнено главою 4-1 Користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання.

Статтею 132-1 ЖК України визначено, що до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання.

Згідно із ч.2 та ч.5 ст.132-2 ЖК України формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок надання та користування жилою площею в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року №422 "Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання», визначено порядок формування житла для тимчасового проживання виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською і

Севастопольською міськдержадміністраціями шляхом : будівництва нового житла; реконструкції існуючих житлових будинків та гуртожитків, а також переобладнання нежитлових будинків у житлові; передачі житла у комунальну власність; придбання житла. До фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення.

Суд 1-ї інстанції врахував вищенаведені норми житлового законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про незаконність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради в частині віднесення спірної квартири до переліку квартир (кімнат) віднесених до фонду житла для тимчасового проживання громадян, оскільки на момент прийняття даного рішення з дозволу відповідача в квартирі проживала ОСОБА_2, яка фактично здійснює всі зобов'язання наймача даного житла зі згоди відповідача. Питання про її виселення на час віднесення спірної квартири до фонду житла для тимчасового проживання не ставилося.

З наведеного також вбачається, що вказане житлове приміщення не відноситься до приміщень, визначених у п.4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, та не було вільним, а відтак не могло бути включено до фонду житла для тимчасового проживання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст.4 ЖК України вказане житлове приміщення віднесено до державного житлового фонду.

Дозвіл на проживання у спірній кімнаті надано ОСОБА_2 як працівнику комунальної установи, де вона працює до даного часу. Остання проживає у кімнаті АДРЕСА_1 з часу отримання дозволу до даного часу, сплачує комунальні платежі, що не заперечується відповідачем.

В той же час, включаючи спірну кімнату до фондів житла для тимчасового проживання,

без вирішення питання про виселення ОСОБА_2, відповідачем не враховано п.1 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання щодо підстав його надання : громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення, а також біженців та громадян, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного житлового приміщення.

Отже, прийнявши оспорюване рішення, виконком Житомирської міської ради таким чином обмежив можливість використання даного житлового приміщення для тимчасового проживання інших осіб, які не включені у вищевказаний перелік, в т.ч. і ОСОБА_2 як працівника комунальної установи, якій надано такий тимчасовий дозвіл.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: