Справа № 296/6331/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа: ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа: ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі ПАТ "Альфа-Банк") звернулося до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк" (правонаступником якого з 25.05.2012 р. став ПАТ "Дельта Банк", а з 15.06.2012 р. ПАТ "Альфа-Банк") та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0503/0408/45-008 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 125 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,90% на рік за весь строк фактичного користування кредитом, зі строком повернення до 22.04.2038 року.

В забезпечення виконання боржником зобовязань за вказаним Кредитним договором, 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №0503/0408/45-008-Р-1, та з ОСОБА_5 договір поруки № №0503/0408/45-008-Р-2.

Посилаючись на невиконання позичальником ОСОБА_3 та поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх зобовязань за укладеними договорами, Позивач вказував на утворення станом на 07.05.2015 р. заборгованості у сумі 3 417 387 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп., яку просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку та понесені судові витрати.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Альфа-Банк", в якому просила визнати поруку, що виникла на підставі договору з ОСОБА_4, ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 №0503/0408/45-008-Р-1 від 22.04.2008 р. припиненою.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Альфа-Банк", в якому просив визнати поруку, що виникла на підставі договору з ОСОБА_6, ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 №0503/0408/45-008-Р-2 від 22.04.2008 р. припиненою.

Подані зустрічні позови обґрунтовувались тим, що 20.11.2012 р. ПАТ "Альфа-Банк" звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про дострокове повернення кредиту, змінивши цим строк виконання основного зобовязання, однак не звернувся до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителів з відповідним позовом до суду протягом шести місяців, у звязку з чим вказував на припинення зобов"язання пов"язаних з договорами поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2015 року первісний позов ПАТ "Альфа-Банк" та зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження.

Представник позивача у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та просив його задовольнити, проти зустрічних позовів заперечував, у їх задоволенні просив відмовити.

Представник відповідачів у судовому засіданні зустрічні позови підтримав повністю та просив їх задовольнити, проти первісного позову з боку відповідача ОСОБА_3 заперечував частково, посилаючись на втрату права банком нарахування відсотків за кредитом після надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту з 10.01.2013 р., а також посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України просив зменшити розмір неустойки до 1 тис. дол. США, а з боку відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти первісного позову заперечував повністю та у його задоволенні до цих відповідачів просив відмовити.

Розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов до наступних висновків.

Щодо первісного позову ПАТ "Альфа-Банк" суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судами встановлено, що 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0503/0408/45-008 відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 125 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,90% на рік за весь строк фактичного користування кредитом, зі строком повернення до 22.04.2038 року.

25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ "Сведбанк" відступило, а ПАТ "Дельта Банк" прийняло право вимоги за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р.

15.06.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ "Дельта Банк" відступило, а ПАТ "Альфа-Банк" прийняло право вимоги за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ПАТ "Сведбанк" свої зобов'язання за кредитним договорами №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. виконав в повному обсязі та відповідно до умов укладеного договору надавав ОСОБА_3 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти на загальну суму 125 000 дол. США.

У зв'язку з порушенням виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо повернення чергових частин кредиту та сплати відсотків за його користування, станом на 07.05.2015 р. заборгованості у сумі 3 417 387 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Суд вважає юридично неспроможними доводи представника відповідача про втрату права банку на нарахування відсотків за кредитом після надіслання позичальнику ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредиту з 10.01.2013 р., оскільки таке право банку виникло на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України у звязку із порушенням позичальником його зобовязань з повернення кредиту та жодним чином не вплинуло на його обовязкок щодо виплати процентів за користування кредитними коштами, наданими банком.

Щодо заявленого представником відповідачів клопотання про зменшення розміру заборгованості по пені за прострочення кредитом та відсотків, слід зазначити наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розміри нарахованої пені за прострочення кредиту та відсотків у розмірі 637 894 грн. 00 коп. не перевищує суми заборгованості за основним зобов"язанням, яке являє собою обовязок зі сплати позичальником як тіла кредиту, так й відсотків за його користування та становить суму 2 779 493 грн. 92 коп. (2 531 013,05 грн. + 248 480,87 грн.), а також безпідставність доводів представника відповідача про наявність економіко-фінансової кризи в Україні протягом останніх 7 років як підставу для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру нарахованої пені.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованість первісного позову ПАТ "Альфа-Банк" щодо стягнення з позичальника ОСОБА_3 наявної заборгованості за кредитним договорами №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у сумі 3 417 387 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп.

Щодо зустрічних позовів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк", ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №0503/0408/45-008-Р-1, за умовами якого ОСОБА_4 взяла на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у повному обсязі.

Цього ж дня, між ПАТ "Сведбанк", ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №0503/0408/45-008-Р-1, за умовами якого ОСОБА_5 взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у повному обсязі.

З наявної в матеріалах справи копії досудової вимоги № 84247-102 від 20.11.2012 р. вбачається, що ПАТ "Альфа-Банк" звернулося до ОСОБА_3 у звязку із наявною станом на 10.10.2012 р. заборгованості у розмірі 140983,52 дол. США, з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованих штрафних санкцій (а.с.79, 86).

Відповідно до пункту 10 договорів поруки №0503/0408/45-008-Р-1 від 22.04.2008 р. та №0503/0408/45-008-Р-2 від 22.04.2008 р. сторони встановили, що строком припинення поруки встановленої цими договорами є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням (а.с. 13, 15).

Суд звертає увагу, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року № 6-78цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що ПАТ "Альфа-Банк" після предявлення 20.11.2012 року вимоги до позичальника ОСОБА_3 про дострокового погашення кредиту в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1050 ЦК України (змінивши строк виконання основного зобовязання), кредитор у зобовязанні - ПАТ "Альфа-Банк" реалізував своє право звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 лише 03.06.2015 року, тобто зі спливу шести місяців від дня зміни строку виконання основного зобов'язання, то суд дійшов висновку, що зобовязання за договорами поруки №0503/0408/45-008-Р-1 від 22.04.2008 р. та №0503/0408/45-008-Р-2 від 22.04.2008 р. припинилися на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З огляду на викладене, враховуючи невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку, що таке право підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а зустрічні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь первісного позивача ПАТ "Альфа-Банк" з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у сумі 3654 грн. 00 коп., а на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за зустрічними позовами з ПАТ "Альфа-Банк" підлягає стягненню судовий збір у сумі по 243 грн. 60 коп. кожному.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у сумі 3 417 387 (три мільйони чотириста сімнадцять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп.; та судовий збір у сумі 3 654 грн.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати поруку, що виникла за договором поруки №0503/0408/45-008-Р-1, укладеним 22.04.2008 р. між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати поруку, що виникла за договором поруки №0503/0408/45-008-Р-2, укладеним 22.04.2008 р. між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного тотовариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота