У х в а л а

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 8,52 га, що розташована на території Першотравенської сільської ради Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між нею та ТОВ «Степове» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років. За умовами договору плата за користування землею становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка має бути сплачена орендарем до 31 грудня кожного року.

З урахуванням уточнених позовних вимог та посилаючись на те, що орендна плата за користування земельною ділянкою за 2013 рік сплачена відповідачем у серпні 2014 року, а за 2014 рік орендна плата була сплачена у лютому 2015 року, тобто із порушенням умов договору та вимог закону, позивач просила суд розірвати договір оренди землі від 03 травня 2012 року.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка площею 8,52 га, що розташована на території Першотравенської сільської ради Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між ОСОБА_6 (орендодавець) та ТОВ «Степове» (орендар) укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років.

Відповідно до п. 4.1 договору орендна плата сплачується орендарем у грошовій або натуральній формі сільськогосподарської продукції. Орендна плата складає у грошовому виразі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8 110 грн 19 коп. за 2012 рік. Розмір орендної плати переглядається один раз на 3 роки у випадках, визначених п. 4.6 договору.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії договору оренди.

Судами встановлено, що орендна плата за користування земельною ділянкою за 2013 рік сплачена відповідачем у серпні 2014 року, а за 2014 рік орендна плата була сплачена у лютому 2015 року.

Тобто, судами встановлено та не спростовано сторонами, що орендна плата за користування спірною земельною ділянкою ТОВ «Степове» сплачувалася, однак останнє допускало порушення строків її виплати.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виплата орендної плати за 2013 рік та 2014 рік відповідачем була здійснена із затримкою, однак положеннями договору не передбачено умови щодо його розірвання у зв'язку із несвоєчасною сплатою орендної плати, а доказів систематичної несплати орендної плати позивачем не надано.

До такого висновку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Обов'язки орендаря визначені у ст. 25 Закону України «Про оренду землі», до яких належить: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У п. 12.4 договору сторони погодили випадки припинення договору шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених цим договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Сторонами не заперечувалось, що передбачений умовами договору обов'язок щодо сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою ТОВ «Степове» виконувало, допускаючи при цьому лише порушення строків такої сплати, тобто систематичної несплати орендної плати не було.

При цьому, п. 4.7 договору сторони визначили, що у разі невнесення орендної плати в строки, визначені договором, стягується пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суди обґрунтовано виходили з того, що встановлені вимогами законодавства та умовами спірного договору підстави для розірвання договору оренди від 03 травня 2012 року у справі, що розглядається, відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик