Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Запоріжсталь» про поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з серпня 1983 року вона працювала у відкритому акціонерному товаристві «Запоріжсталь» (далі - ВАТ «Запоріжсталь»). 4 серпня 2014 року її було звільнено з посади інженера-технолога роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням чисельності посад та робочих місць, та її відмовою від переведення на іншу роботу. Зазначала, що при розірванні трудового договору роботодавцем були допущені порушення трудового законодавства, зокрема: рішення про скорочення штату прийнято неуповноваженою особою, не враховано її переважне право на залишення на роботі, та крім того, посада, з якої її було звільнено, не підлягала скороченню.

Ураховуючи наведене, позивачка просила поновити її на посаді, з якої її було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників та зобов'язати відповідача відповідно до вимог трудового законодавства запропонувати їй та надати право вибору рівноцінних споріднених посад за фахом та з відповідною заробітною платою.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до вірного висновку про те, що звільнення позивачки відбулось у зв'язку зі скороченням штату працівників. Позивачці були запропоновані всі вакантні посади, від яких вона відмовилася, а при проведенні звільнення відповідач в межах однорідних посад провів перестановку (перегрупування) працівників і перевів більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочувалася, з його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав позивачку, яка була менш кваліфікованим працівником, що відповідає положенням трудового законодавства.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко