Єдиний унікальний номер 233/3599/15-ц Номер провадження 22-ц/775/934/2015
Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Кравченко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 23.03 2007 року ОСОБА_2, отримала кредит у розмірі 3562,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідачка неналежним чином виконувала свої обов'язки з погашення боргу, у зв'язку з чим станом на 26.05.15 року утворилася заборгованість у сумі 51238,22 грн. у тому числі: заборгованість а кредитом - 3354,72 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 10027,85 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 36886,48 грн.; заборгованість по комісії - 969,17 грн. Розрахунок заборгованості надав за період з 23.03.07 року по 26.05.15 року. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_2 у судовому порядку. Заочним Рішенням Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 06 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» порушує питання про скасування ухваленого рішення, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що суд повинен був задовольнити частково позов у сумі 48665,11 грн.,/ відрахувати від суми позову 5366,69 грн., яка була стягнута за судовим наказом/, а також штрафи в сумі 500грн., та 2293,58 грн. Суд необґрунтовано послався, відмовляючи у позові на те, що з цих підстав вже є рішення , оскільки кредитний договір є чиним.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в зазначеній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що в результаті реалізації позивачем права на дострокове стягнення, сума боргу за договором від 23.03.2007 року вже двічі стягувалася судовими рішеннями. А оскільки вже є судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше стягнення нарахованих сум, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України, однак такі випадки позивачем не заявлялись.

Проте погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вийшов до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за кредитом за період з 23.03.07 року по 26.05.15 року.

Рішенням Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 09.12.2013 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року стягнуто з відповідачки на користь позивача за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року: заборгованість а кредитом - 3354,71 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 10027,85 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 23516, 86 грн.; заборгованість по комісії - 969,17 грн.; штрафи в сумі 500 грн. та 1893,43 грн.;

На час звернення до суду з позовом та на час прийняття судом рішення вже існувало рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав про стягнення заборгованості за кредитом за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року.

Відповідно дост. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення у частині відмови у стягненні заборгованості за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року не відповідає вимогам ЦПК країни, оскільки існує рішенням Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 09.12.2013 року/ з урахуванням рішення Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року/ яким стягнуто з відповідачки на користь позивача за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року заборгованість за кредитом.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 205 ЦПК.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови у позові позивачу про стягнення заборгованості за кредитом з відповідачки за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року й судове провадження за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 205 ч.1, 303, 307, 310 , ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Закрити провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, за період з 23.03.07 року по 17.04.13 року .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: