У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_6, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа - служба у справах дітей Орджонікідзевської районної державної адміністрації, про виселення без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року виконавчий комітет Маріупольської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2012 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, квартира АДРЕСА_1 визнана відумерлим майном, а також на вказану квартиру визнано право власності за територіальною громадою м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. В спірній квартирі без реєстрації проживає ОСОБА_10, а також ОСОБА_6 та малолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Посилаючись на те, що відповідачі не звертались до міської ради щодо надання їм вказаної квартири у користування, не отримували ордер на вселення до спірної квартири, а їх проживання у цій квартирі позбавляє позивача можливості розпоряджатися даним майном та надати її в установленому законодавством порядку особам, які потребують поліпшення житлових умов, позивач просив на підставі ст.ст. 58, 109, 116 ЖК України виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2015 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. із квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_11

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 листопада 2012 року задоволено заяву Маріупольської міської ради про визнання спадщини відумерлою. Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_11, а саме - квартиру АДРЕСА_1. Визнано право власності територіальної громади в особі Маріупольської міської ради на квартиру АДРЕСА_1.

Право комунальної власності територіальної громади в особі Маріупольської міської ради на спірну квартиру було зареєстровано 30 жовтня 2013 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Порядок користування жилими приміщеннями, зокрема у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано розділом ІІІ ЖК України.

Так, відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Доказів реєстрації відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 сторонами не надано.

Матеріали справи не містять також доказів того, що відповідачам видавався ордер на вселення до спірної квартири або з ким-небудь з них укладався договір найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Маріуполя, а відповідачі зайняли спірне приміщення самоправно, оскільки останнім не надавався ордер для вселення у спірне приміщення у передбаченому законом порядку.

При цьому, суди вказали на те, що доводи відповідачів про їх вселення в спірне приміщення за згодою ОСОБА_12, яка є спадкоємицею ОСОБА_13 є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_13 прийняла спадщину від ОСОБА_11, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 листопада 2012 року, яка набрало законної сили.

До такого висновку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли на підставі з'ясування тих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані сторонами та досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик