Справа № 192/1028/15-ц
Провадження № 2/192/380/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" вересня 2015 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участі секретаря судового засідання - Сербіної Л. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 24 грудня 1999 року по 29 серпня 2008 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач.
Позивач посилається на те, що відповідач з 2006 року не бере жодної участі у вихованні своєї доньки, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичних та духовний стан та розвиток дитини, її навчання, не спілкується з дитиною, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.
Дитина проживає з позивачем та її теперішнім чоловіком - ОСОБА_5, ними виховується та знаходиться на їх утриманні, а факт ухилення відповідача від виховання доньки підтверджується довідкою УКЗО «Солонянська СЗОШ № 2 І-ІІІ ступенів» та актом обстеження житлово-побутових умов, відповідно до яких батько дитини не приймає участі у вихованні доньки, не допомога ні фізично, ні матеріально, а відповідно до довідки ВДСВ відповідач має заборгованість по сплаті аліментів яка станом на 10 червня 2015 року складає 27 320 гривень 92 копійки.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 29 вересня 2015 року позов підтримала та пояснила, що з відповідачем мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З 2006 року сторони проживають окремо, а в 2008 році офіційно розірвали шлюб і з часу припинення спільного проживання відповідач не приймає участі у вихованні своєї доньки, як не робив цього і з моменту народження дівчинки та під час їхнього спільного проживання. ОСОБА_2 зазначила, що відповідач не виявляв інтересу до дитини, не надавав кошти на її утримання, оскільки під час сумісного проживання позивач змушена була замість нього сплачувати аліменти на утримання його дитини від першого шлюбу, а відповідач не цікавився життям як дітей від попередніх шлюбів, так і життям доньки ОСОБА_4. Оскільки на даний час позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, з яким у ОСОБА_4 склалися доброзичливі стосунки, то дівчинка вважає батьком саме його, а не відповідача по справі. Позивач вважає, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до ОСОБА_4, дитина не цікавить його.
Представник позивача - адвокат ОСОБА_6, яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 01 липня 2015 року 9а.с.31) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.32), в судовому засіданні пояснила, що наявний факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої доньки, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач ОСОБА_3, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.54), в судове засідання 29 вересня 205 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, як не надав і заперечень проти позову.
У зв'язку з цим, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку заочного провадження.
Представник третьої особи - Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, у судовому засіданні 29 вересня 2015 року не заперечували проти задоволення позову, оскільки з часу припинення спільного проживання, відповідач не цікавиться життям дитини, самоусунувся від її виховання. Надали суду висновок від 06 липня 2015 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 « (а.с.28-29).
Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою та колегою позивача і їй відомо, що ОСОБА_3 покинув сім'ю в 2006 році. Участі у вихованні дитини не приймав, на день народження не приїздив, а свідок, як сусідка, ніколи не бачила його поряд з ОСОБА_4. В той же час позивач скаржилася їй на відповідача як на поганого батька та чоловіка. На даний час свідку відомо, що участь у вихованні дитини приймає ОСОБА_5
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача протягом 27 років та їй відомо, що відповідач проживав разом з позивачем та їхньою спільною дитиною до того часу, як дівчинка пішла в перший клас, а потім покинув сім'ю. Три роки тому свідок зустріла відповідача в смт Солоне та запропонувала навідати доньку ОСОБА_4, на що відповідач відповів, що йому не цікаво знати про її життя. Свідку відомов що на даний час вихованням дитини займається позивач та її чоловік - ОСОБА_5, якого дитина називає «тато».
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Судом встановлено, що з 24 грудня 1999 року позивач ОСОБА_2, яка у зв'язку з укладанням шлюбу змінила своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (а.с.9), та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6), який було розірвано згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 19 серпня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8).
В період шлюбу у сторін народилася спільна неповнолітня дитина - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач (а.с.7), а після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем (а.с.10,13).
У судовому засіданні 29 вересня 2015 року встановлено, що з 2006 року відповідач проживає окремо від доньки і, як убачається із довідки КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа № 2 І-ІІІ ступенів» (а.с.11) за період навчання ОСОБА_4, яка навчається в 9-му класі, в школі не з'являвся, навчанням доньки не цікавився, а вихованням дитини займається позивач та її чоловік.
Також судом було встановлено, що згідно виданого Солонянським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа №2-866/07 від 08 квітня 2008 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 станом на 10 червня 2015 року становить 27 320 гривень 92 копійки (а.с.14-17), що свідчить про неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків і по утриманню дитини.
Судом встановлено, що з 2006 року відповідач усунувся від участі у вихованні своєї дитини, не цікавиться місцем проживання дитини і жодним чином не приймає участі в її житті, не спілкується з нею, що підтвердила судовому засіданні позивач та свідки. Зазначені обставини суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками.
Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, а згідно висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 06 липня 2015 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28-29), таке позбавлення відповідає інтересам неповнолітньої дитини.
У зв'язку з тим, що судом було встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, свідомо нехтує ними, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню доньки, навмисно не виконує ці обов'язки, не піклується про розвиток своєї дитини, її навчання, не надає дитині матеріальну допомогу, не сплачує аліментів, не бере жодної участі у її вихованні, не спілкується з нею та не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичний та духовний стан та розвиток дитини, навчання, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не дбає про її моральний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям, то суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 164 СК України є правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 15, 141,150-155, 157-159,
180-182, п.2 ч.1 ст.164, ст.165 - 169 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, батьком якої він є.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина