АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7210/15 Справа № 186/487/15 Головуючий у 1 й інстанції - Демиденко С.М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про захист прав споживачів, пов»язаних з несплатою страхового відшкодування та стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 31 грудня 2014 року о 22 год. 10 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля будинку №32а по вул. Комсомольській м. Першотравенська Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_2, що належить йому на праві власності. Унаслідок зіткнень пошкоджено автомобіль марки «Nissan», чим позивачу завдано шкоди.

Постановою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним в адміністративному правопорушенні за ст.124 КУпАП.

Постановою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним в адміністративному правопорушенні за ст.122-4 КУпАП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», у січні 2015 року він звернувся до страховика в порядку ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

При проведенні експертного автотоварознавчого дослідження №025/15 від 11 лютого 2015 року, вартість відновлювального ремонту визначена з урахуванням фізичного зносу автомобіля, що прямо суперечить п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, оскільки належний йому автомобіль 2008 року випуску, а ДТП відбулося у 2014 році, тому фізичний знос не повинен враховуватися взагалі, так як строк експлуатації не перевищував семи років.

Вважає, що для визначення вартості відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля у формулі експерта значення Ез слід приймати за 0, тоді ж, як формула повинна мати наступний вигляд: Сврз = 1266,98 + 4722,26 + 47548,91 · (1 - 0) = 53 538,16 грн.

З урахуванням викладеного, просить стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» страхову суму за шкоду, заподіяну майну в розмірі 49 000 гривень, що відповідає ліміту відповідальності, стягнути з ОСОБА_3 через недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди майну потерпілого, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 4 938,16 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково (а.с.64-68).

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 в рахунок страхового відшкодування 32 424, 96 грн. та витрати на проведення експертизи (дослідження) в сумі 400 грн., всього 32824, 96 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди 1000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ВУСО» звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_2 просить рішення суду змінити та задовольнити його позовні вимоги, ПрАТ «СК «ВУСО» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» задовольнити, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі ст. 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право вимоги до відповідачів.

Проте погодитись із такими висновками суду не можна.

С Судом встановлено, що 31 грудня 2014 року о 22 год. 10 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Jeely-CK» д/н НОМЕР_1 біля будинку №32-а по вул. Комсомольській м. Першотравенська Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці даного маневру, здійснив наїзд на стоячий припаркований автомобіль «Nissan» моделі «Teana» д/н НОМЕР_2, що належить позивачу.

Постановою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним в адміністративному правопорушенні за ст.124 КУпАП.

Постановою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним в адміністративному правопорушенні за ст.122-4 КУпАП.

Листом за № /629686 ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав передбачених п.п. 37.1.3. пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив, хто саме є власником автомобіля НОМЕР_2 та не підтвердив належними доказами.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником пошкодженого майна є дружина позивача - ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 має лише право користування автомобілем, однак ці повноваження, переданих власником позивачу, не свідчать про наявність повноважень, властивих володільцю.

Як вбачається з матеріалів справи, саме власниця транспортного засобу ОСОБА_4 зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, замовляла проведення експертного автотоварознавчого дослідження №025/15 від 11 лютого 2015 року, зокрема сплачувала витрати на проведення вказаного дослідження, на що суд першої інстанції не звернув уваги та задовольнив позовні вимоги частково.

Отже, у ОСОБА_2 є речове право на пред»явлення позову, але не будучі власником автомобіля, мав би довести, що саме його права порушені і він має право на захист цього права.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, належним чином не встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для його правильного вирішення та помилково зробив висновки, які не відповідають дійсності, порушив норми матеріального права, що призвело до необґрунтованого часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про захист прав споживачів, пов'язаних з несплатою страхового відшкодування та про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

О.М. Осіян