Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування чужою земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що згідно з договором купівлі-продажу від 20 вересня 1980 року йому належить 7/20 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих побудов, розташованих по АДРЕСА_1. Інші 13/20 частини житлового будинку згідно з договором дарування належать відповідачу. Межа земельної ділянки, що належить відповідачеві, проходить поряд із стіною частини житлового будинку, яка належить позивачу. Відповідач закрив прохід до стіни житлового будинку, що належить позивачу, поставивши цегляний паркан, внаслідок чого позивач позбавлений можливості проводити ремонтні роботи та обслуговувати свою частину будинку, розташованого з боку земельної ділянки ОСОБА_2

На підставі ст. 401 ЦК України, ст. ст. 98-100 ЗК України, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив встановити безстроковий та безоплатний сервітут.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року, позов задоволено.

Установлено безстроковий та безоплатний земельний сервітут згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 27 березня 2015 року № 127, шляхом надання ОСОБА_1 права користування частиною земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення потреб проходу до стіни житлового будинку з боку території двору та проведення ремонту, профілактичного і санітарного обслуговування вказаної житлової будівлі з боку земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 згідно з державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № 035386, виданого на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 26 квітня 2000 року № 82, що проходить по точках «Б», «Г», «Д», «Ж». Довжина земельної ділянки земельного сервітуту 10,57м (11,05-0,48), ширина - 1 м. Площа земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту складає 10,57 кв. м.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати частину цегляної огорожі на проміжку від точки «В» до точки «Г» (додаток 6 судової земельно-технічної експертизи від 27 березня 2015 року № 127).

Зобов'язано ОСОБА_1 замість демонтованої частини цегляної огорожі на проміжку від точки «В» до точки «Г» влаштувати хвіртку (додаток 6 судової земельно-технічної експертизи від 27 березня 2015 року № 127).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що без встановлення земельного сервітуту позивач не має можливості обслуговувати частину житлового будинку, а варіант, запропонований експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи, є найменш обтяжливим для відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко