АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3900/14-ц 22-ц/774/1979/К/15
Справа № 215/3900/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1979/К/15 інстанції - Тарасенко О.В.
Категорія 30 (4) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі - Голуб О.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ «Північний ГЗК» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ «Північний ГЗК») про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 грудня 2013 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому автомобіль «ВАЗ 2121», державний номер НОМЕР_1.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_5, який працює водієм в транспортному цеху ПАТ «Північний ГЗК» та керував автобусом «Нефаз 3299», реєстр № НОМЕР_2.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

Оскільки через отримані пошкодження належний йому автомобіль відновленню не підлягає, уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, просив суд зобов'язати відповідача ПАТ «ПівнічнийГЗК» відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду, стягнути на його користь з ПАТ «Північний ГЗК» 34453 грн. 27 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.09.2014 року до участі у справі в якості третіх осіб залучені Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (далі - ПрАТ «УАСК АСКА») та ОСОБА_5

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.10.2014 року ПрАТ «УАСК АСКА» залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, не з'ясував всі обставини, що мають значення для справи та не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

В своїх запереченнях ПАТ «Північний ГЗК» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року близько 18.00 годин водій ОСОБА_5, котрий знаходиться у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Північний ГЗК», під час виконання своїх трудових обов'язків - керуючи автобусом «Нефаз 3299», що є власністю відповідача, реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Федоренка в м. Кривому Розі в районі будинку №3, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, виконуючи маневр об'їзду перешкоди - автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, який був припаркований на проїзній частині, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та здійснив наїзд на автомобіль, чим порушив пп.2.3. «б», 13.3. Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Зіткнення сталося з вини ОСОБА_5, який працює водієм автобусу «Нефаз 3299», реєстр № НОМЕР_2 в транспортному цеху ПАТ «ПівнГЗК», та виходячи з трудових відносин керував автотранспортним засобом.

Постановою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2014 р. на ОСОБА_5 накладено штраф в розмірі 340 грн.

Дана постанова ОСОБА_5 не оскаржувалася.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «ПівнічнийГЗК» може бути відповідачем у справі лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, а моральна шкода спричинена позивачу повинна відшкодовуватися страховиком, в той час, як позивачем такі позовні вимоги до відповідача не заявлялися.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як убачається із матеріалів справи 24 грудня 2013 року з вини ОСОБА_5, який перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «ПівнічнийГЗК» при керуванні належним останньому автобусом «Нефаз 3299», реєстраційний номер НОМЕР_2 порушив п.п. 2.3 «б», 13.3 правил дорожнього руху внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль ОСОБА_2 «ВАЗ 2121», державний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2014 року визнано ОСОБА_5

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі-Закон) передбачено, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність ПАТ «ПівнічнийГЗК» за шкоду, завдану транспортним засобом - автобусом «Нефаз 3299», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АВ/4364606 від 20 грудня 2012 року у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА».

У пункті 22.1. ст. 22 Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно полісу № АВ/4364606 ліміт відповідальності за шкоду, спричинену життю або здоров'ю на одного потерпілого становить - 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн.

Із матеріалів справи убачається, що позивач, як потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді, наступного дня після ДТП (25.12.2013 року) звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

Докази про те, що ПрАТ «УАСК «АСКА» виплатило позивачу страхове відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Згідно висновку експерта автотоварознавця № 55/15 від 13 березня 2015 року, який є належним доказом, ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент проведення експертизи складає 28801,90 грн., вартість відновлюваного ремонту - 34453,27 грн. Проведення відновлюваного ремонту автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 по співвідношенню з ринковою вартістю вищевказаного автомобіля на дату проведення експертизи з технічної та економічної точки зору не доцільно.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами).

Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне транспортне страхове бюро України.

Вважається, що положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував проти визнання транспортного засобу позивача фізично знищеним та передачу залишків транспортного засобу страховій компанії після відшкодування позивачу матеріальної шкоди.

Доводи представника страховика про те, що ринкова вартість автомобіля позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 14855,51 грн., а вартість відновлювального ремонту - 22234,15 грн. відповідно до автотоварознавчого дослідження № 343/13 від 27.12.2013 року, на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки при проведенні даного автотоварознавчого дослідження експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність, зокрема, за дачу завідомо неправдивого висновку, в той час як судом першої інстанції при призначенні судової автотоварознавчої експертизи 19.12.2014 року експерта ОСОБА_7 було попереджено про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384, 385 КК України, а отже відповідно до ст. 66, 58 ЦПК України висновок автотоварознавчої експертизи від 13.03.2015 року № 55/15 є належним доказом на відміну від автотоварознавчого дослідження.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що матеріальна шкода у розмірі 28801,90 грн. підлягає відшкодуванню позивачу ПрАТ «УАСК «АСКА», після отримання якої залишки пошкодженого транспортного засобу позивач зобов'язаний передати страховій компанії.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода).

Відповідно до матеріалів справи позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди фізично не постраждав, оскільки в момент ДТП в салоні свого транспортного засобу не перебував.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (із змінами) роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Як роз'яснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 3000 грн., яка підлягає стягненню з ПАТ «Північний ГЗК», працівником якого завдано позивачу моральних страждань пов'язаних з ушкодженням його транспортного засобу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення на його користь з ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на відшкодування матеріальної шкоди 28801 грн. 90 коп., зобов'язання ОСОБА_2 після відшкодування шкоди у повному обсязі передати ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" транспортний засіб «ВАЗ 2121», державний номер НОМЕР_1, 1980 року випуску, стягнення з ПАТ "Північний ГЗК" на користь ОСОБА_2 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та про відмову у решті цього позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій: з ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" в сумі 466 грн. 35 коп. та з ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" в сумі 271 грн. 80 коп.

Вимоги позивача про відшкодування витрат за проведення авто товарознавчої експертизи задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо цих витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 28801 (двадцять вісім тисяч вісімсот одну) грн. 90 коп.

Зобов'язати ОСОБА_2 після відшкодування шкоди у повному обсязі передати Приватному акціонерному товариству "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" транспортний засіб «ВАЗ 2121», державний номер НОМЕР_1, 1980 року випуску.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У решті цього позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 466 грн. 35 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 271 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: Л.В.Митрофанової

Н.О.Соколан