Справа № 161/6556/15-ц
Провадження № 2/161/2450/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 вересня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гринь О.М.

при секретарі Пилипюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ФО-П ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки.

Вказує, що між ним та ФО-П ОСОБА_2 20 грудня 2012 року було укладено договір поставки № 20/12/12/2, відповідно до умов якого ФО-П ОСОБА_1, як постачальник зобовязався поставляти окремими партіями та передавати у власність відповідачу товар, а відповідач, як покупець зобовязався приймати у власність товар та своєчасно оплачувати його в асортименті й у кількості, відповідно до специфікації.

На виконання умов вказаного договору ФО-П ОСОБА_1 відповідачу ФО-П ОСОБА_2 було здійснено поставки неоплаченого товару на суму 16883,48 грн.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців відповідач ФО-П ОСОБА_2 припинив здійснювати підприємницьку діяльність, про що позивача не повідомив, розрахунків за договором поставки не провів. В досудовому порядку, відповідач ФО-П ОСОБА_2 свої зобовязання за вищевказаним договором не виконав, не повернув нереалізований товар, не провів оплату за товар.

В звязку з цим, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 за договором поставки заборгованість в сумі 16883,48 грн., 3% річних в сумі 252,56 грн., пеню в сумі 2255,91 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності, щодо постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема через оголошення в газеті.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ФО-П ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_2 20 грудня 2012 року було укладено договір поставки № 20/12/12/2, відповідно до умов якого ФО-П ОСОБА_1, як постачальник зобовязалося поставляти окремими партіями та передавати у власність відповідачу товар, а відповідач, як покупець зобовязався приймати у власність товар та своєчасно оплачувати його в асортименті й у кількості, відповідно до специфікації (а.с. 6-10).

Пунктом 3.1. договору поставки передбачено, що товар передається постачальником частинами товарними партіями. Розмір товарної партії визначається у видатковій накладній, яку виписує постачальник на підставі замовлення поданого покупцем та погодженого постачальником.

Згідно пункту 4.1. договору приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін, шляхом підпису на видатковій накладній.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 ч. 1 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Розділом 5 договору поставки передбачено, що оплата партії товару здійснюється, із розстроченням платежу, частинами по мірі реалізації третім особам, кожні 15 календарних днів за товар, який реалізовано за цей період. Розрахунок за товар здійснюється в національній валюті України, в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, який вказаний у договорі або письмово повідомлений постачальником додатково. Датою оплати вражається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника або дата внесення готівкових коштів у касу постачальника. Якщо покупець не оплатив вартість поставленого товару у визначений строк, він зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Так, із поданих суду видаткових накладних та акту звірки взаєморозрахунків станом на 01 грудня 2014 року, вбачається, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару за замовленням останнього на суму 18 863,48 грн.

При цьому, відповідачем проведено частково оплату за попередньо поставлений товар.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що відповідач ФО-П ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність, даний факт підтверджується безкоштовним запитом № НОМЕР_1 міністерства юстиції України.

Водночас, у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013року у справі № 6-125цс13 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, припинення підприємницької діяльності відповідачем не свідчить про припинення строку дії договору поставки.

Згідно п.п. 8.1., 8.2 договору поставки, за невиконання, несвоєчасне або неналежне виконання зобовязань по договору винна сторона несе відповідальність згідно договору та чинного законодавства. За прострочення платежів, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення за весь час прострочення без обмеження.

Судом зясовано, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку, ФО-П ОСОБА_1 направив претензію від 03.02.2015 року, яку відповідач отримав, згідно рекомендованого повідомлення, однак залишив її без реагування, нереалізований товар не повернув, оплату за товар не провів (а.с. 11-12).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, дослідивши і оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в порушення умов договору, відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не було здійснено оплати поставленого товару, доказів належного виконання умов договору в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України ним суду надано не було.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення із відповідача суми боргу у розмірі 16 883,48 грн., три проценти річних в сумі 252,56 грн. та 2 255,91 грн. пені.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безкоштовної правової допомоги.

Не підлягає до задоволення за безпідставністю вимога ФО-П ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 в його користь суми в розмірі 3 000 грн. понесених витрат на правову допомогу адвоката. Оскільки жодних належних чи допустимих доказів витрат на юридичні послуги позивачем суду надано не було.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60-61, 88, 213-215, 360-7 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 610, 611, 625, 692, 712 ЦК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФО-П ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 16 883 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 48 коп., три проценти річних 252 (двісті пятдесят дві) грн. 56 коп. та пеню в розмірі 2 255 (дві тисячі двісті пятдесят пять) грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФО-П ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.