Справа № 569/8494/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Ореховська К.Е.

секретар - Шкіндер І.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, звернувся ОСОБА_1.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що 17.12. 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 1800 ЄВРО, про що свідчить розписка позичальника від 17.12.2007р. В розписці сказано, що «ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 суму у розмірі 1800 ЄВРО та зобов»язувався повернути його до 17 червня 2008р. Потім додатково отримав 100 ЄВРО та зобов»язуюсь повернути всю суму до 17 лютого 2009р. тобто загальна сума боргу 1900 ЄВРО, що становить при курсі НБУ станом на 10.06.2015р. за ЄВРО 23.81 - 45239.00 грн. Станом на 10.06.2015р. сума позики не повернена.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлений цивільний позов, просять суд постановити рішення, яким стягнути з Відповідача-боржника ОСОБА_2 на користь Позивача - Кредитора ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 45239.00 грн . та стягнути з Відповідача-боржника ОСОБА_2 на користь Позивача - Кредитора ОСОБА_1 суму процентів у розмірі 8570.62 грн. та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Позивача ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 538.10 грн., та витрати на правове забезпечення та підготовку позовної заяви у розмірі 3000 грн.

Відповідач та його представник в судовому засідання заявлені позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у письмових запереченнях..

Судом встановлено, що згідно розписки від 17.12.2007 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 суму у розмірі 1800 ЄВРО та зобов»язується повернути його до 17 червня 2008р. Також додатково отримав 100 ЄВРО та зобов»язувався повернути всю суму до 17 лютого 2009р. тобто загальна сума боргу 1900 ЄВРО, що становить при курсі НБУ станом на 10.06.2015р. за ЄВРО 23.81 - 45239.00 грн. Станом на 10.06.2015р. сума позики не повернена.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 545 ЦК України , прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено поясненнями відповідача, суму основного боргу, а також частину процентів повернув позивачу в терміни обумовлені в розписці.

Частиною другою ст. 545 ЦК України передбачено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові.

Крім того суд враховує, ту обставину, що позивачем позовні вимоги предявлені з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Строк позовної давності по даній вимозі закінчився 18 лютого 2012 року, так як дата погашення боргу в розписці до 17 лютого 2009 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст.. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Ст. 266 ЦК встановлює наслідки дії строку позовної давності стосовно додаткових вимог. Після закінчення строку позовної давності на головну вимогу автоматично вважається, що він закінчився і на додаткову вимогу. До головних вимог належить захист права, що існувало до його порушення, а додатковими є вимоги, що виникають з відносин, якими згідно із законом або договором забезпечується головна вимога. До них, зокрема можна віднести: вимогу про сплату неустойки (штрафу, пені), вимоги, що виникають із застави, поруки, гарантії та інших засобів забезпечення виконання зобов?язань, що передбачаються у ЦК.

Строк позовної давності на головні та додаткові вимоги обчислюється щодо кожної вимоги окремо. У зв?язку з цим може трапитися так, що на головну вимогу строк позовної давності пропущеним не буде, тоді, як додаткова вимога погашається давністю. Однак, якщо строк позовної давності пропущений на головну вимогу, він буде вважатися пропущеним і на додаткову вимогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак належних доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування в матеріалах справи відсутні, а в судовому засіданні позивачем не долучено доказів які підтверджували поважність пропущення стоку позовної давності.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, та є такими що до задоволення не підлягають.

На підставі ст. ст.. 257, 261, 266-267, 1047, 1049, ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,57-60,84,88,208, 209,212-215,218,223,224-228, 292,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики - відмовити, у звязку з пропущенням сторку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ореховська К.Е.