УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Пікуль А.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення договорів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення договорів.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 21.05.2007 між її чоловіком - ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір кредиту № 915/06-034-333, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000, 00 доларів США, зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 20.05.2017.

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань, за даним договором між відповідачем та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідачу передано нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності позивачу та її чоловіку.

Позивач також вказувала, що 21.05.2007 між нею та відповідачем укладений договір поруки, відповідно до умов якого позивач зобов'язалась в повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_2 умов договору щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та можливих штрафних санкцій.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті травми органів грудної клітини ОСОБА_2 помер.

Враховуючи зазначену обставину, позивач вважала, що договір поруки підлягає розірванню відповідно до ст. 652 ЦК України, оскільки відбулася істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладені договору. Вказувала, що смерть чоловіка зумовлена причинами, які вона як поручитель передбачити не могла. Спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв, а тому вона не поручалась за нового боржника і підстави її відповідальності за кредитним договором відсутні.

Справа № 752/13681/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11262/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Виходячи з наведеного, позивач просила розірвати договір поруки, визнати таким, що втратив чинність договір іпотеки та виключити його з Державного реєстру іпотек.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначала, що жоден спадкоємець не успадкував від ОСОБА_5 майно, а відтак це є однією з підстав припинення договорів. Крім того, вказувала, що банк мав пред'явити вимогу про повернення кредиту саме поручителю, чого ним зроблено не було.

Звертала увагу суду, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора і суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Апелянт наголошувала, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не були застосовані положення ЦК України в частині підстав припинення поруки, а відтак просила рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2015 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справ повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21.05.2007 між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір кредиту № 915/06-034-333, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000, 00 доларів США, зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 20.05.2017 (а.с.12-14).

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань, за даним договором між відповідачем та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідачу передано нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності позивачу та її чоловіку (а.с.9-11)

21.05.2007 між ОСОБА_1 та відповідачем укладений договір поруки, відповідно до умов якого позивач зобов'язалась в повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_2 умов договору щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та можливих штрафних санкцій (а.с.15-16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті травми органів грудної клітини ОСОБА_2 помер (а.с.17).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель, зокрема, майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що прийнявши спадщину, Смагло С.В. стала відповідати по зобов'язаннях померлого ОСОБА_2, а відтак підстави для визнання іпотечного договору та договору поруки припиненими відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його зобов'язання.

За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таки чином відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

03.09.2010 державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Смагло С.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи вищенаведені положення Закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір іпотеки та кредитний договір не припинили свою дію внаслідок смерті боржника.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору іпотеки припиненим, колегією суддів до уваги не приймаються, в силу вимог ст. 1281 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена і в Постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Крім того, обґрунтованим є висновок суду про те, що вимоги позивача про розірвання договору поруки, на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України задоволенню не підлягають. Зокрема, вказана норма передбачає можливість розірвання договору лише у випадку істотної зміни обставин, однак не передбачає такої підстави як зміна суб'єктивного складу правовідношення.

Апелянт не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: А.А. Пікуль

С.В. Слободянюк