АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6966/15 Головуючий 1-інст. ОСОБА_1
Категорія: сімейні У Х В А Л А
28 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,
суддів колегії - ОСОБА_2,
секретаря - Красношапка К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
в с т а н о в и л а :
У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до Московського районного суду міста Харкова, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на оплату навчання їх сина - ОСОБА_6 у Харківському національному педагогічному університеті імені ОСОБА_7 у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
В обґрунтування позову посилалась на те, що 03.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 814. Вони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1..
Сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалось, постійно виникали сварки, відповідач нехтував сімейними цінностями, у звязку з чим наприкінці серпня 2014 року шлюбно-сімейні відносини припиненні. З того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо.
Від піклування та матеріального забезпечення свого сина, який навчається на комерційній основі,відповідач усунувся.
08.06.2015 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила суд розірвати шлюб укладений 03.08.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4; стягнути з ОСОБА_4 аліменти на оплату навчання дитини - ОСОБА_6 у Полтавському національному педагогічному університеті ім. В.Г. Короленка у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому посилалась на те, що син навчається на комерційній основі, проживає у гуртожитку, хворіє і вона не в змозі самостійно забезпечити його навчання.. Разом з тим, відповідач, одержуючи пенсію як колишній військовослужбовець та маючи періодичні доходи , добровільно матеріальної допомоги сину не надає.
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 серпня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина, ОСОБА_6 аліменти у розмірі ? частини від всіх видів заробітків та доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, щомісяця починаючи з 02.12.2014 року до припинення навчання ОСОБА_6 в Полтавському національному педагогічному університеті імені ОСОБА_8, тобто до 30.06.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити вказане рішення, а саме зменшити розмір аліментів до 1/6 частини від всіх видів заробітків та доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи із 03.06.2015 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що він не заперечує проти задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо розірвання шлюбу, проте вважає, що в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина суд першої інстанції виніс рішення із порушенням норм матеріального права, а саме: без урахування обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Зазначає, що що він є інвалідом 3 групи, наявна група інвалідності супроводжується численними захворюваннями, він потребує постійного лікування медичними препаратами. Крім того у відповідача є матір - пенсіонерка ОСОБА_9, яка хворіє сахарним діабетом II типу та гіпертонічною хворобою протягом 24 років. Протягом останніх 4 років спостерігається значне погіршення її загального стану. Вона потребує постійного лікування. Проте судом першої інстанції не враховано стану здоровя відповідача та наявність у нього хворої матері.

Вказує, що всупереч ст. 191 СК України в рішенні суду першої інстанції зазначено стягувати аліменти з 02.12.2014 з моменту подання позовної заяви. Проте, уточнена позовна заява від 03.06.2015 року є новою позовною заявою, яка базується на нових фактичних даних - навчання їх сина в Полтавському національному педагогічному університеті імені ОСОБА_8. Отже, аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_6 мають стягуватися із дати подання уточненої позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді; пояснення представників сторін; перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанйції, судова колегія доходить висновку про те, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. суд першої інстанції виходив з того, що жодний, наданий відповідачем доказ не підтверджує його доводів , що весь свій дохід він витрачає на ліки для себе та своєї матері, через що не може платити аліменти на утримання сина на час його навчання.

Вказані висновки суду відповідають закону і обставинам справи.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. З ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання;

потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з 2013 року по 16.12.2014 року навчався на факультеті іноземної філології в Харківському національному педагогічному університеті ім.Г.С.Сковороди на комерційній основі за денною формою навчання.

Про надання ОСОБА_6 освітніх послуг на комерційній основі ОСОБА_5 був укладений13.08.2013 року відповідний договір з Харківськім національним педагогічним університеті ім.Г.С.Сковороди, за умовами якого загальна вартість навчання визначена в розмірі 33380,00 грн., за один семестр - 4172,50 грн.

З лютого 2015 року ОСОБА_10 продовжив навчання на факультеті денного комерційного відділення Полтавського національного педагогічного університету ім.В.Г. ОСОБА_8, вартість якого за період з 19.12.2014 року до 30.06.2017 року за договором від 10.02.2015 року визначена в розмірі 21119,57 грн. Проживає ОСОБА_10 у гуртожитку цього навчального закладу.

Оплата навчання ОСОБА_10 у вищезазначених вищіх навчальних закладах та його проживання в гуртгожитку Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка підтверджено відповідними квитанціями.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час його навчання у зв"язку зі значними витратами на своє та матері лікування, проте всупереч визначеному ч.3 ст.10 та ч.1ст.60 ЦПК України обов"язку, жодного доказу таких витрат не надав ані до суду першої інстанції ані до апеляційного суду і не довів, що не має можливості надавати матеріальну допомогу сину на період його навчання у визначеному судом розмірі.

Як пояснила в засіданні апеляційного суду представник відповідача надавати відомості щодо розміру своїх доходів та розміру пенсії своєї матері її довіритель не бажає.

За таких обставин підстави для зменшення розміру стягнутих з відповідача аліментів з мотивів, наведених в його апеляційній скарзі, відсутні.

Безпідставними є і доводи скарги про неправильне визначення судом часу, з якого стягнуті аліменти.

З позовом до суду ОСОБА_5 звернулась 02.12.2014 року. На вказаний час ОСОБА_11 досяг повноліття та навчався. Уточнення позовної заяви, поданої ОСОБА_5 у червні 2015 року, стосувались тільки зміни навчального закладу, в якому навчається ОСОБА_6

Як убачається з екзаменаційної картки академрізниці в період з 22.12.2014 року по 23.01.2015 року ОСОБА_10 здав в Полтавському національному педагогічному університеті ім. В.Г.Короленка іспити та заліки по 20 предметам, тобто фактично не припиняв навчання, а тільки змінив вищій навчальний заклад.

Судова колегія визнає, що рішення за позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Рішення в частині розірвання шлюбу не оскаржено і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 серпня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -