22-ц/775/1106/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

при секретарі Зливка І.І.,

за участю

представника відповідача Томашкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі, про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю, за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивачі звернулись до відповідача з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю їх сина на виробництві і зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час роботи в Публічному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») загинув їх син ОСОБА_6 в наслідок гострого отруєння оксидом вуглецю. У зв'язку із загибеллю сина їм завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких душевних стражданнях, обумовлених психоемоційним потрясінням, яке позивачі відчувають дотепер і не можуть відновити душевну рівновагу. Втрата сина позбавила їх піклування, на яке вони розраховували в старості, призвела до погіршення стану здоров'я. Просили стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди по 300 000 грн. кожному. Розмір моральної шкоди також мотивували жахливими обставинами смерті сина, який був молодою людиною, що тільки почала свій життєвий шлях, який трагічно обірвався.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування моральної по 120 000 грн. кожному. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на правову допомогу 1 461,60 грн. та в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «ММК ім. Ілліча» та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та цивільного права, просив рішення суду змінити і зменшити розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 до 40 000 грн., ОСОБА_3 до 15 000 грн. Апелянт зазначає, що вжив усіх заходів для забезпечення безпечної роботи, проте загиблим було порушено нормативно-правові акти, що забезпечують безпеку на робочому місті. Крім того, після загибелі сина, його батьки отримала матеріальну допомогу на поховання, помінальний обід та були направлені на відпочинок. Суд не навів обґрунтування сум стягнутої моральної шкоди та неправильно стягнув судові витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» Томашков О.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відстуність.

Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час виконання своїх трудових обов'язків в ПАТ «ММК ім.Ілліча», де працював газорізальником (ділянка промпроводок), помер від гострого отруєння оксидом вуглецю.

З акту № 10/3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), затвердженого Головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 25 лютого 2012 року, вбачається, що смерть газорізальника ділянки промпроводок ПАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_6 настала від гострого отруєння оксидом вуглецю внаслідок витікання доменного газу в котельні, що сталося в результаті низки технічних причин та невиконання посадовими особами підприємства нормативних вимог по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці.

Стягуючи на відшкодування моральної шкоди на користь подружжя ОСОБА_6 по 120 000 грн. кожному, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені всі елементи складу цивільного правопорушення, як підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду, та врахував обставини справи, добросовісне ставлення відповідача до сім'ї загиблого, принципи розумності, поміркованості й справедливості.

Судова колегія вважає, що з висновками суду першої інстанції щодо розміру морального відшкодування можна погодитися.

Згідно зі ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з положень статті 1167 ЦК України, зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; 3) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що 05 лютого 2912 року стався нещасний випадок, під час якого при виконанні своїх трудових обов'язків в трубній котельній теплосилового цеху ПАТ «ММК ім. Ілліча» у віці 28 років загинув ОСОБА_6

Відповідно до акту № 10/3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), що стався ІНФОРМАЦІЯ_4 року о 14 годині 30 хвилин в ПАТ «ММК ім. Ілліча», затвердженого Головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 25 лютого 2012 року, вбачається, що смерть газорізальника ділянки промпроводок ПАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_6 настала від гострого отруєння оксидом вуглецю, що стався в результаті основних причин: повного відключення подачі електроенергії на трубну котельню ТСЦ від підстанції №1 ЦМ та П, пов'язане з несприятливими погодними умовами і, що спричинило аварійну зупинку котлів №№ 1 і 3 і спрацювання відсічних клапанів, а також конструктивних недоліків та недостатньої надійності відсічного клапану та супутніх причин: невиконання посадових обов'язків та невиконання вимог Плану локалізації та ліквідації аварійних ситуацій персоналом трубної котельні ТСЦ, яке виразилось у порушенні послідовності дій у аварійної ситуації, що склалася. (а.с.11-19).

Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, який ІНФОРМАЦІЯ_4 року загинув під час виконання своїх трудових обов'язків в ПАТ «ММК ім.Ілліча».

Суд першої інстанціх дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з загибелью на виробництві ОСОБА_6 його батькам заподіяна моральна шкода та правильно навів норми законодавства, які регулюють вказані правовідносини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що: позивачи зазнали душевних страждань у зв'язку зі смертю сина, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивачи позбавлені можливості матеріальної та моральної підтримки сина у подальшому своєму житті та в старості; відновити попередній стан життя позивачів неможливо, - тому із засад розумності та справедливості судова колегія вважає обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди по 120 000 грн кожному з позивачів.

Доводи апелянта про наявність вини загиблого ОСОБА_6, який відповідно до посадової інструкції та функціональних обов'язків не повинен займатися ліквідацією аварії, а тому порушив вимоги законоавства у галузі охорони праці, вийшовши з майстерні та попрямувавши до котельні, не можна визнати обгрунтованими, оскільки акт № 10/3 про нещасний випадок не містить посилань про наявність вини ОСОБА_6 в нещасному випадку.

Доводи апеляційної скарги про неправильне посилання в рішенні суду на психологічні висновки практичного психолога ОСОБА_8 та медичні документи позивачів, які не завірені належним чином, судова колегія вважає такими, що не впливають на правильність ухваленого рішення щодо розміру стягнутої моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що він сплатив родині померлого ОСОБА_6 13 978 грн. на ритуальні послуги по похованню, 54 709 грн. на поминальний обід трьох загиблих в той день працівників комбінату (ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10). на виконання ремонтних робіт за місцем мешкання позивачів на загальну суму 78 276 грн., що допомога батькам загиблого була надана профспілковим комітетом ПАТ «ММК імені Ілліча», а саме: ОСОБА_2 сплачено 8 000 грн. та надано безкоштовну путівку у СКОК «Ай-Даніль» АРК Крим, ОСОБА_3 сплачено 2 000 грн. та надано путівку у СП «Чайка», не є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка була стягнута за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги, що шлюб між позивачами розірваний ще в 1995 році і позивач ОСОБА_3 не проживав з сином та не приймав участі у його вихованні, а тому заподіяна моральна шкода є не порівняно різною, судова колегія визнає безпідставними та такими, що суперечать положенням ст. 1168 ЦК України.

Проте, стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_2 1 461,60 грн. витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував положення частини 1 статті 88 ЦПК України, відповідно до яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тєї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки вимоги позивачів задоволені частково, то з відповідача на користь ОСОБА_2 належить стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на відшкодування витрат на правову допомогу 584, 64 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2015 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченко, 1, ідентифікаційний код 00191129) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Маріуполь Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на відшкодування витрат на правову допомогу 584 (п'ятсот вісімдесят чотири) гривні 64 копійки

В іншій частині рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М.Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

А.В.Лоленко