Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 2-421/12 Головуючий у І інстанції: Баранов В.І. Провадження № 22-ц/778/1684/13 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Маловічко С.В. при вирішенні питання про прийнятття заяв ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Центр Державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна про стягнення грошових сум, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Також стягнуті на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 судові витраті в сумі 549 гривень 20 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22 квітня 2013р. ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою про скасування вказаних судових рішень.

04 серпня 2015 року до апеляційного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Для розгляду заяви ОСОБА_2 було витребувано цивільну справу із місцевого суду, але у зв»язку з поданням касаційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2015р. справа була направлена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а після повернення до місцевого суду була надана до апеляційного суду Запорізької області для розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд ухвали аапеляційного суду Запорізької обалсті від 28 березня 2013р. за нововиявленими обставинами та іншої її заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

27 жовтня 2015р. надійшла друга заява ОСОБА_2 про ухвалення у справі додаткового рішення.

Справа надійшла в провадження судді-доповідача Маловічко С.В. тільки 03 листопада 2015р.

За загальними положеннями статті 297 ЦПК України питання про прийняття всіх заяв з процесуальних питань, які виникають у цивільній справі, що перебуває в провадженні апеляційного суду, або питання, які виникають після її перегляду апеляційним судом, вирішуються суддею-доповідачем.

Дослідивши доводи заяв ОСОБА_2 та матеріали справи, вважаю, що в прийнятті обох заяв про ухвалення додаткового рішення у цій справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з роз»ясненнями, наданими в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від

24.10.2008р., апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК.

Проте, суд апеляційної інстанції в цій справі постановив ухвалу від 28 березня 2013р. про залишення без змін рішення місцевого суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо мається таке, що набрало законної сили, судове рішення між тими ж стронами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

ОСОБА_2 у обох заявах просить апеляційний суд ухвалити додаткове рішення у справі з питання судового збору у сумі 549,20 грн., яке, на її думку, не вирішено при розгляді справи апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що з такими самими заявами ОСОБА_2 вже зверталась.

Так, перша заява від 17.07.2014р. була адресована Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області ( Т. 6 а.с.121).

Ухвалою Мелітопольського міскрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2014р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014р., вказана заява ОСОБА_2 залишена без задоволення у зв»язку з тим, що суд першої інстанції при постановленні рішення від 20.11.2012р. вирішив питання про судовий збір, стягнувши його з відповідача на користь позивача, тому не мається підстав для ухвалення додаткового рішення стосовно судових витрат ( Т. 6 а.с. 154, 197-199).

Друга заява ОСОБА_2 від 27 серпня 2014р. про ухвалення додаткового рішення у цій справі щодо судового збору в сумі 549,20 грн. надійшла до апеляційного суду Запорізької області (Т. 6 а.с. 201).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2015р. заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави територіальним управлінням Державної судової адміністрації судовий збір у сумі 549,20 грн. ( Т. 6 а.с. 251-252).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015р. ухвала апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2015р. скасована, а справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд заяви ОСОБА_2 ( Т. 1 а.с. 65-66).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2015р. в задоволенні заяви ОСОБА_2 від 27 серпня 2014р. про ухвалення додаткового рішення в частині судового збору у сумі 549,20 грн. - відмовлено. В ухвалі встановлено, що питання про судовий збір було вирішено судом першої інстанції, рішення суду набуло законної сили та виконано ( Т. 7 а.с. 123).

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до судів першої та апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині судового збору в сумі 549,20 грн., в задоволенні яких судовими рішеннями їй було відмовлено. Крім того, ухвала апеляційного суду з цього питання була предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, вважаю, що згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України в прийнятті наступних заяв ОСОБА_2 від 04 серпня та 27 жовтня 2015р. про ухвалення додаткового рішення з питання судового збору у сумі 549,20 грн. слід відмовити, застосувавши аналогію закону у відповідності до ч. 8 ст. 8 ЦПК України.

Керуючись ч. 8 ст. 8, п. 2 ч. 2 ст. 122, 220 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_2 в прийняття її заяв від 04 серпня 2015р. та 27 жовтня 2015р. про ухвалення додаткового рішення у цій справі, у зв»язку з чим вказані заяви повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя: Маловічко С.В.