№ 274/3388/13-ц
провадження № 2/0274/33/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю відповідача ОСОБА_1, представників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить виділити їй в натурі 1/2 частину будинку № 36 на вул. Південній в м. Бердичеві згідно технічного паспорту з господарськими спорудами.

Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 10.08.1991 року. 27.05.2008 року шлюб між ними розірвано. На її утриманні залишилися діти: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Перед розірванням шлюбу вони домовилися з відповідачем про добровільний поділ спільного майна, однак відразу після розлучення він відмовився ділити дане майно, сказав, що все майно його він його ділити не буде. У період шлюбу ними був придбаний будинок № 36 з господарськими спорудами за адресою: вул. Південна в м. Бердичеві. На сьогоднійшній час, згоди з відповідачем, щодо користування будинку, що є їх спільною власністю не має. Відповідач перешкоджає їй і їх спільним дітям належним чином користуватися власністю, а саме не пускає їх до спільного помешкання.

В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності позовні вимоги підтримує.

У відкритому судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Крім того просив поділити будинок згідно варіанту 1 проведеної експертизи. В попередніх судових засіданнях позивачка і її представник пояснили, що про те, що відповідач не бажає поділити спірний будинок позивачка дізналася, тільки після повернення в 2013 року за кордону, де вона з 2009 року перебувала на заробітках.

У відкритому судовому засіданні відповідач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_3, вимоги позовної заяви не визнали, оскільки вважають, що спірний будинок хоча був і придбаний під час шлюбу, але за кошти позичені матір"ю ОСОБА_1- ОСОБА_7 і належить відповідачу згідно рішення суду. Крім того вважають, що позивачкою пропущенні строки звернення до суду, а тому просили в позові відмовити.

Третя особа - ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 10.08.1991 року, даний факт сторони не оспорюють.

Даний шлюб між сторонами був розірваний 27.05.2008 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу(а.с.6).

Від шлюбу мають дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В період шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, останнім 19.10.1998 року був придбаний будинок № 36 з господарськими спорудами за адресою: вул. Південна в м. Бердичеві, що підтверджується договором купівлі продажу( а.с.7).

У відповідності до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР, який діяв на момент придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 2 даної статті передбачено, що подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятим веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР роздільним майном подружжя, є майно, яке належало кожному з подружжя, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку, успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідач і його представник не надали суду доказів, що даний будинок(кошти на його придбання) були одержані відповідачем в дар, або в порядку спадкування, оскільки з цих питань ніяких належних договорів не укладалися.

Що стосується доводів відповідача і його представника, що даний будинок є його особистою власністю, оскільки це встановлено рішенням суду від 30.06.2010 року(а.с. 55-57), то на думку суду, вони є безпідставними виходячи з наступного.

Дійсно заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 30.06.2010 року був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Даним рішенням було визнано за ОСОБА_9 право особистої приватної власності на житловий будинок № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області, та визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування даним будинком(а.с. 55-57).

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_4 06.11.2013 року звернулася до суду з заявою про скасування вказаного заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 18.12.2013 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, вказане заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду від 30.06.2010 року за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку( а.с. 77-78 цивільної справи 274/6912/13-ц).

24.03.2014 року позивач ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні під час розгляду вищевказаної справи, подав суду заяву про закриття провадження в цивільній справі.

Ухвалою суду від 24.03.2014 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин закрито( а.с. 75, та а.с. 102 цивільної справи 274/6912/13-ц).

Дана ухвала вступила в законну силу.

А тому суд вважає, що даний житловий будинок № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними.

Аналогічні норми передбаченні і нормами Сімейного Кодексу України.

Так, відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 даного Кодексу передбачено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідачем і його представником не надано суду доказів, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була досягнута домовленість, або передбачено шлюбним контрактом розмір із зазначення часток майна, а тому суд вважає, що їх частки в спірному майні повинні бути рівними, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ даного спірного майна, набутого подружжям у шлюбі, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується визначення можливого варіанту розподілу будинку, то суд вважає, що спірний будинок підлягає розподілу згідно 2 варіанту передбаченого висновком № 554/07.14 судово будівельно- технічної експертизи від 22.07.2014 року(а.с. 127-150).

Дозвіл на переобладнення згідно даного варіанту наданий рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 13.02.2015 року № 58(а.с.212).

Що стосується заяви відповідача і його представника ОСОБА_3 про застосування позовної давності, то суд вважає, що підстав для її застосування не має з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем і його представником не надано суду доказів, про те, що ОСОБА_4 довідалася, або могла довідатися про порушення її майнового права після розірвання шлюбу, а саме в 2008 році.

Також суд вважає, що в позовній заяві позивачка помилково зазначила, що відповідач відразу після розлучення відмовився ділити дане майно, про що позивачка пояснила в судовому засіданні.

Крім того з показів свідків, які були допитанні в судовому засіданні, так із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 довідалася про порушення її права тільки в 2013 році після повернення з Португалії, де вона перебувала на заробітках.

Так, свідки ОСОБА_1, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що позивачка і відповідач є їх батьками. Коли батьки в 2008 році розірвали шлюб ОСОБА_1 пішов з дому сказавши, що йому нічого не треба, він все залишає дітям. До жовтня 2009 року вони проживали в спірному будинку з матір"ю, доглядаючи будинок, зробивши там ремонт. В 2009 році їх мати змушена була поїхати на заробітки до Португалії, а вони залишилися проживати самі в будинку під наглядом тітки і бабусі. В подальшому, точної дати вони сказати не можуть, в будинок повернувся проживати їх батько з другою жінкою і сказав, що він буде проживати в будинку і якщо їх щось не влаштовує вони можуть йти з будинку. Після чого вони переїхали проживати до своєї тітки - ОСОБА_10. Спілкуючись по телефону з матірі"ю вони сказали, що батько вигнав їх з будинку, на що вона відповіла, що коли повернеться на Україну то розбереться з батьком. Про те, що батько оформив будинок на себе та виписав їх маму, вони і ОСОБА_4 дізналися тільки в 2013 році. До цього спору між батьками щодо поділу будинку на було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона часто відвідувала родину ОСОБА_4, оскільки є рідною сестрою ОСОБА_4, а тому їй були відомі всі обставини придбання будинку, розірвання шлюбу між сторонами, і подальше життя як дітей, так і ОСОБА_4. Так, їй відомо, що даний спірний будинок був придбаний сторонами в шлюбі і за їх власні кошти, оскільки вони обоє займалися бізнесом. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 залишив будинок, повідомивши, що все залишає дітям. Вона хоче зазначити, це він говорив це не одноразово. В подальшому ОСОБА_4 з двома дітьми проживала в спірному будинку. Зробила там ремонт, доглядала за будинком. В зв"язку з скрутним матеріальним становищем ОСОБА_4 була вимушена в жотні 2009 року поїхати на заробітки до Португалії. Діти залишилися проживати самі в будинку. В подальшому відповідач повернувся проживати до будинку з іншою жінкою, і вигнав дітей, оскільки він створив нову сім"ю і діти йому заважали. Діти її сестри переїхали проживати до неї. Про те, що відповідач оформив будинок на себе, ОСОБА_4 дізналася тільки в 2013 році коли повернулася із заробітків і стала розбиратися чому відповідач перестав платити аліменти. До поїздки позивачки на заробітки до Португалії будь-якого спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо поділу спірного майна не було.

Також даний факт в судовому засіданні підтвердила і свідок ОСОБА_11, яка пояснила, що подружжя ОСОБА_1 знає з 1999 року. З їх слів їй відомо, що будинок був придбаний ними за спільні кошти. В 2008 році ОСОБА_1 розлучилися. ОСОБА_1 пішов з будинку повідомивши, що все залишає дітям. В 2009 році ОСОБА_4 виїхала на заробітки до Португалії, а діти залишилися проживати в будинку. В подальшому ОСОБА_1 повернувся до будинку і вигнав дітей, які пішли жити до своєї тітки. Коли в травні 2013 року ОСОБА_4 повернулася до України, то дізналася, що рішенням суду власником будинку визнано її колишнього чоловіка, а її знято з реєстрації, про цей факт їй розповіла ОСОБА_4 особисто, коли перебувала в неї в гостях.

Як вбачається з копії закордонного паспорту ОСОБА_4 перебувала за кордоном з 22.10.2009 року по 03.05.2013 року( а.с. 183, 184).

Крім того як вбачається з матеріалів цивільної справи № 274/69/12/13-ц позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин заочне рішення суду в даній справі ОСОБА_4 отримала тільки 04.11.2013 року, що підтверджується її заявою(а.с. 46 цивільної справи № 274/69/12/13-ц).

А тому суд вважає, що про порушення її майнового права позивачка дізналася в 2013 року, і строк звернення до суду нею не пропущено, а тому є правові підстави для задоволення позову ОСОБА_4.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки судовий збір, оскільки його понесення підтверджено документально( а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 84, 85, 88, 209, 212 214 ЦПК України, ст.ст. 257, 328, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 68, 70, 72 СІмейного Кодексу України, ст.ст. 22, 24, 25, 28 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Поділити спільно нажите майно подружжя - будинок № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області, виділивши у власність ОСОБА_4 1/2 частину, що становить 50/100 ідеальних частин, будинку № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області:

- коридор 1-1 площею 2.0 кв.м.;

- жила кімната 1-4 площею 11.7 кв.м.;

- жила кімната 1-5 площею 11.7 кв.м.;

- кладова 1-6 площею 2.7 кв.м.

- кухня 1-7 площею 2.7 кв.м;

- сарай 1/2 " Б -1", всього майна на загальну суму 166402 гривень.

Поділити спільно нажите майно подружжя - будинок № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області, виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 частину, що становить 50/100 ідеальних частин, будинку № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області:

- коридор 1-1 площею 6.1 кв.м.;

- жила кімната 1-2 площею 11.4 кв.м.;

- жила кімната 1-3 площею 17.7 кв.м.;

- сарай 1/2 " Б -1", всього майна на загальну суму 164098 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1152 грн..

Для ізоляції окремих частин в будинку № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області зобовязати ОСОБА_4 закрити дверну пройму з кімнати поз. 1-3 в кімнату поз. 1-5, закрити дверну пройму з коридора поз. 1.1 в кухню поз. 1-7.

Зобов"язати ОСОБА_1 облаштувати прохід з кімнати поз. 1-3 в кімнату поз. 1-2.

На виконання вимог Державних будівельних норм зобовязати ОСОБА_4 в коридорі поз. 1.1 змурувати перегородку, розділивши коридор на дві частини. Одна частина коридору площею 2.9 кв.м. для здійснення проходу з коридору в кімнату поз. 1-5. Друга частина коридору поз. 1-1 площею 6.1 кв.м. для здійснення проходу в кімнату поз.1-2. Облаштувати дверну пройму з наступним встановленням дверного блоку з комомри поз.1-6 в частину коридора поз. 1-1 площею 2.0 кв.м., кладову поз. 1.6 переобладнати під тамбур, обладнати тамбур дверною проймою з наступним встановленням дверного блоку для забезпечення окремого входу в ізольовану частину будинку. Демонтувати перегородку між кімнатами поз. 1-4 та поз. 1-5 збільшивши таким чином жилу площу кімнати.

Зобов"язати ОСОБА_1 змінити функціональне призначення кімнати поз. 1-2 та переобладнати її під кухню.

Кожну із виділених частин будинку необхідно обладнати окремим електропостачання та опалення.

Всі переобладнання по запропоновану розділу необхідно виконувати з дозволу місцевих органів влади.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1600 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Головуючий: