Справа № 183/6645/15
Провадження № >2/183/3573/15
У Х В А Л А

19 жовтня 2015 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майна Г.Є., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним договору поруки № SR-302/419/2007/3 від 26 листопада 2007 року.

Ознайомившись з позовною заявою, приходжу до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

За загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Позивач, подаючи позов до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за місцем своєї реєстрації, у своїй позовні заяві щодо визначення підсудності посилається на ч. 5 ст. 110 ЦПК України, а саме, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;

Згідно абзацу 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Також, пунктом 3.4 Рішення Конституційного суду України № 15-рп/11 від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) встановлено, що згідно з частинами першою, третьою статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року N 2664-III (далі - Закон про фінансові послуги). Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За частиною першою статті 11 Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач як поручитель за виконання боржником свого обов'язку перед кредитором і сторона договору поруки № SR-302/419/2007/3 від 26 листопада 2007 року - не є споживачем, і норми чинного законодавства щодо захисту прав споживачів на нього, у даному випадку, не розповсюджуються, а тому йому належить звернутись із позовом до належного суду, на загальних підставах визначення підсудності, встановлених ч. 2 ст. 109 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який знаходиться поза межами м. Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області, тому справа не підсудна Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області і позовна заява підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 110, 115, п. 4 ч. 3 ст. 121, 210 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - повернути позивачу для подання до належного суду за місцезнаходженням відповідача.

Ухвалу суду разом із позовною заявою та всіма додатками до неї надіслати ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги заявником протягом пяти днів, починаючи з наступного за днем отримання її копії.

Суддя Г.Є. Майна