Номер провадження: 22-ц/785/7822/15
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та курсової різниці,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та курсової різниці.

Одночасно з позовною заявою позивачем була надана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_4 просив забезпечити його позов, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року заява позивача про забезпечення позову задоволена, накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6

На ухвалу суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якої просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом порушені норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За змістом п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Згідно ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову зазначений у ст.152 ч.1 ЦПК України, проте цей перелік не є вичерпним і за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані і інші його види.

Відповідно до вимог ст.152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, ці заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) повинен з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Зазначені вимоги закону, при винесенні ухвали про забезпечення позову, судом першої інстанції не враховані.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від повернення суми боргу, який був з них стягнутий за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року ухиляються, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення судом позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та курсової різниці, на підставі чого був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачці ОСОБА_6

Однак, з вказаним висновком суду, колегія суддів, не погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та курсової різниці заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року були задоволені його позовні вимоги до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.09.2010 року в розмірі 778 625 грн. 40 коп., а оскільки відповідачі ухиляються від повернення суми боргу, ОСОБА_4 подав до суду позов про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та курсової різниці.

Одночасно з позовною заявою позивачем була надана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_4 просив забезпечити його позов, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачці ОСОБА_6

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 позичив ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 60000 доларів США строком до 01.09.2013 року.

Під час укладання договору позики ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який був розірвано 31.07.2013 року на підставі рішення суду.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу у розмірі 60000 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.09.2010 року задоволений, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суму боргу в розмірі 778 625 грн. 40 коп.

Також з матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 446 490 грн., що в еквіваленти становить 54450 доларів США.

З метою забезпечення обов'язків за цим договором сторони уклали іпотечний договір, з накладенням заборони відчуження та здійсненням державної реєстрації обтяжень прав на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1, який посвідчено нотаріально.

Оскільки, ОСОБА_6 умови договору позики виконані не були ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою в якій повідомив ОСОБА_6 про свій намір реалізувати надане йому право, відповідно до умов договору, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі покупцеві, про що ОСОБА_6 була повідомлена.

Також судом встановлено, що 03 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого, у випадку якщо в момент настання терміну виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених договором позики, зобов'язання не будуть виконані, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, суд на момент забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, не повно з'ясував обставини справи, а також не пересвідчився, що квартира, на яку був накладений арешт належить ОСОБА_6, яка в свою чергу передала вказану квартиру ОСОБА_3 відповідно до іпотечного договору, а також договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Більш того, в матеріалах справи міститься рішення апеляційного суду Одеської області від 09.07.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби ОМУЮ про звільнення з під арешту майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1.

З тих підстав, що виконавчою службою було накладено арешт на квартиру, у рамках виконавчого провадження за виконавчим листом по рішенню Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.07.2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року в частині звільнення з під арешту квартири АДРЕСА_1 - залишено без змін.

За таких обставин судом був порушений порядок, встановлений для вирішення даного питання, а саме суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, згідно якому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, як це передбачено ч. 2 ст. 10 ЦПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про порушення суддею норм процесуального права, які привели до порушення порядку вирішення питання щодо забезпечення позову, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 313, 315, 317, 319 ПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва