Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 11 листопада 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Горелкіної Н.А., суддів: за участю прокурора Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Карман В.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Шполянського району Черкаської області в інтересах держави в особі Шполянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки недійсними, за касаційними скаргами прокуратури Черкаської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2015 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2014 року прокурор Шполянського району в інтересах держави в особі Шполянської міської ради Черкаської області звернувся з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 належить на праві власності по ј частини, а всього Ѕ частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали народного суду Шполянського району від 31 жовтня 1968 року про затвердження мирової угоди. Інша Ѕ частини будинковолодіння належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17 листопада 1998 року. Відповідно до рішення Шполянської міської ради від 28 серпня 1997 року «Про дозвіл на приватизацію земельних ділянок жителям міста» ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1. Рішенням Шполянської міської ради від 23 грудня 1997 року «Про дозвіл на приватизацію земельних ділянок жителям міста» вирішено передати земельні ділянки по АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 На підставі рішення Шполянської міської ради від 31 серпня 1998 року № 158/3 «Про дозвіл на приватизацію земельних ділянок жителям міста» вирішено передати у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку по АДРЕСА_1. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 07 жовтня 1998 року серії НОМЕР_1 Шполянською міською радою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,26 га, цільове призначення якої - для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що підставою для видачі державного акта вказано рішення Шполянської міської ради від 23 грудня 1997 року, яким земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не передавались, прокурор вважає його таким, що виданий з порушенням чинного та той час законодавства. Крім того, зазначив, що під час складання документів щодо отримання вказаними особами державного акта на право приватної власності на землю було складено акт погодження меж земельної ділянки з суміжними користувачами земельних ділянок від 02 вересня 1998 року, в якому навпроти прізвищ ОСОБА_3 та ОСОБА_6 поставлено підпис заступником міського голови Шполянської міської ради ОСОБА_11, що було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження та підтверджується ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2014 року, якою кримінальне провадження закрито. У подальшому на підставі договору дарування земельної ділянки від 17 листопада 1998 року право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1, який отримав державний акт на право приватної власності на землю від 23 листопада 1998 року серії НОМЕР_1. Прокурор вважав, що у зв'язку із видачею державного акта про право приватної власності на землю від 07 жовтня 1998 року серії НОМЕР_1 Шполянська міська рада втратила можливість в подальшому володіти та розпоряджатися спірною земельною ділянкою, а тому просив суд визнати недійсними державний акт про право приватної власності на землю від 07 року 1998 року серії НОМЕР_1, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17 листопада 1998 року, посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2249, та визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю від 23 листопада 1998 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_1 Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційних скаргах прокуратура Черкаської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що в будинку АДРЕСА_1, проживали: ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 Ухвалою народного суду Шполянського району від 31 жовтня 1968 року затверджена мирова угода, згідно з якою ОСОБА_3 і ОСОБА_6 одержали половину вказаного будинку, що складається з кімнати, кухні та веранди. Відповідно до довідки правління колгоспу ім. Жданова м. Шпола № 471 від 11 листопада 1970 року за ОСОБА_10 на підставі даних земельно-шнурової книги по колгоспному двору числиться 0,31 га; згідно з довідкою КСП «Маяк» (правонаступник колгоспу ім. Жданова) ОСОБА_7 членом КСГП «Маяк 2» і на підставі даних земельно-шнурової книги за нею числиться 0,26 га землі по АДРЕСА_1. Таке зменшення земельної ділянки з 0,31 до 0,26 га пояснюється тим, що після розподілу будинку на 2 частини, ОСОБА_3 почав користуватися земельною ділянкою розміром 0,05 га, а колгоспниця ОСОБА_7 - ділянкою 0,26 га, в тому числі, і городом 2 440 кв. м. В подальшому на ім'я ОСОБА_2 і ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на землю ЧР 20-1-40, площею 0,26 га, для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства, однак, підставою видачі акта, помилково було вказано рішення Шполянської міськради від 23 грудня 1997 року замість рішення від 28 серпня 1997 року та рішення від 31 серпня 1998 року № 158/3. Вказані обставини встановлені рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року, яке набрало законної сили, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st61> доказуванню не підлягають.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st61> вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2014 року заступника міського голови Шполянської міської ради ОСОБА_11. звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 366 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000042 від 18 січня 2013 року відносно ОСОБА_11. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрито. На підставі викладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що допущена в державному акті, виданому 07 жовтня 1998 року Шполянською міською радою ОСОБА_2 та ОСОБА_7, технічна помилка не є підставою для визнання вказаного акту недійсним, оскільки спірна земельна ділянка в передбачений законом спосіб була передана даним особам на підставі рішення Шполянської міської ради від 28 серпня 1997 року та рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради від 31 серпня 1998 року, які є чинними. Крім того, врахувавши обставини, встановлені рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними державних актів від 07 жовтня та 23 листопада 1998 року, а також визнання нікчемним договору дарування від 17 листопада 1998 року, суди дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційних скарг про порушення судами норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом оцінки, і висновків суду не спростовують. Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального й матеріального права, а тому передбачених ст. 338 ЦПК України підстав для їх скасування не вбачається. Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційні скарги прокуратури Черкаської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік