РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів з даним позовом, зазначивши, що 11 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_3 нібито було укладено договір, згідно якого нею було передано ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір від її імені було підписано ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 07.11.2014 року приватним нотаріусомДніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, яку вона не видавала та не підписувала. Згодом, 09 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме спірної квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Позивач посилається на те, що всі вказані правочини є недійсними, у звязку з чим просила визнати недійсною довіреність від 07.11.2014 року, згідно якої вона нібито надала право ОСОБА_2 розпоряджатись своїм майном, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 8, у будинки № 8 по вул. Путилівській у м. Дніпропетровську від 11.11.2014 року, нібито укладений між нею та ОСОБА_9, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 12.12.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Також позивач просить суд зобовязати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вищевказану квартиру, та витребувати квартиру із чужого незаконного володіння та визнати за нею право власності.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому пояснила суду, що фактично в квартирі проживає вона разом з дитиною, фактично у володінні інших осіб квартира не була, її ніхто не оглядав, вона була переоформлена лише документально.

Представник відповідача ОСОБА_2 визнала позов в повному обсязі. Інші відповідачі до судового засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Треті особи приватні нотаріуси ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до судового засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за її відсутності. Приватний нотаріус ОСОБА_7 до судового засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та представника ОСОБА_2, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року ОСОБА_2, який діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 07 листопада 2014 року приватним нотаріусомДніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованої в реєстрі за № 1056, від імені ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 належну позивачу квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 3169.

09 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1016.

Нормою ст.244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За правилами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В ході розгляду справи було встановлено, що в рамках кримінального провадження була проведена судова почеркознавча експертиза, відповідно до висновку № 65/04-222 від 17.07.2015 року якої, встановлено, що підпис у графі «ПІДПИС» довіреності від 07.11.2014 року. реєстр. № 1056 від імені ОСОБА_1 та рукопискі записи «Ханіна Оксана Миколаївна» у графі «ПІДПИС» виконані не самою ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 Рукописні записи: «Ханіна Оксана Миколаївна» у графі «ПІДПИС» довіреності від 07.11.2014 року від імені ОСОБА_1 виконані з наслідуванням друкарським шрифтам, а саме шрифтам, що застосовуються на кресленнях.

Статтею 203 ч.1-3 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

За правилами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи докази у справі, відповідно до вимог чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання недійсною довіреності, що видана 07 листопада 2014 року від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2, а також щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 11 листопада 2014 року між ОСОБА_2, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_3, підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 та повернути спірну квартиру позивачу.

Що стосується вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд приходить до наступного.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини пятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Крім того, позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_4, також задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави набуття права власності, передбачені ст. 328 ЦК України. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо витребування квартири із володіння ОСОБА_4, оскільки спірне нерухоме майно не перебуває фактично у володінні останньої.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору по 284,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.203,215,387,388 ЦК України,ст.ст.10, 60, 130, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності,- задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність, що видана 07 листопада 2014 року від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровану в реєстрі за №1056.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 11 листопада 2014 року між ОСОБА_2, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 3169.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3, здійснену на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 11 листопада 2014 року між ОСОБА_2, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 3169.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_4, здійснену на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 09 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1016.

Повернути квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_11.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору по 284,20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Руденко