Справа № 495/8138/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 жовтня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа Білгород-Дністровська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітньою особою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітньою особою, і просить суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 реальну вартість планшету марки «Леново», а саме матеріальну шкоду в розмірі 5899,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а всього 14 799,00 гривень;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 246,60 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з вини малолітнього сина ОСОБА_3 ОСОБА_4, її син ОСОБА_2, перебуваючи в кабінеті музичного мистецтва Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи № 3, був розбитий належний йому планшет «Леново», за який ОСОБА_1 сплатила 3502,45 гривень. Добровільно відшкодувати вартість планшету ОСОБА_3 відмовився, тому ОСОБА_1, керуючись статтями 1166, 1178, 1192 ЦК України, звернулась до суду з відповідними вимогами.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала уточнені нею позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними з підстав, викладених у запереченнях. Так, в своєму запереченні, що було надано суду, відповідач вказує на відсутність доказів вини його сина ОСОБА_6 відносно того, що саме він розбив планшет, що планшет був пошкоджений саме у приміщенні школи, та позивачем не доведено, яка саме шкода була йому спричинена.

Представник третьої особи - Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає його недоведеним. На підтвердження чого надана суду довідку про результати звернення громадянки ОСОБА_1, згідно якої вказано, що за зверненням ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, та викладені обставини цього розслідування, однак, провина ОСОБА_4 не знайшла свого підтвердження, крім того вказано, що після того, як вказує ОСОБА_1 на 4 уроці вказаний планшет впав та розбився, ОСОБА_2 грався з цим електронним пристроєм на 5 уроці.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, ретельно дослідивши докази, що були представлені сторонами, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітній ОСОБА_4 навчаються в одному класі Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3.

Згідно з розділом № V та VI Єдиних вимогах для учнів та працівників школи, затверджених на педагогічній раді 01.9.2014 року протокол № 11, учням забороняється користуватися планшетами під час навчальних занять та несуть особисту відповідальність за збереження своїх речей, в тому числі планшетом.

01 жовтня 2014 року, після закінчення уроку, учні 6-Г класу, серед яких й ОСОБА_2 та ОСОБА_4, почали виходити з кабінету музичного мистецтва. ОСОБА_2 стояв біля дверей тримаючи в руках належний йому планшет «Lenovo» Idea Tab S6000-H, в той же час, ОСОБА_4 почав вибігати з кабінету та задів плечем ОСОБА_2 Як стверджує позивач, в результаті поштовху ОСОБА_2 впустив на підлогу планшет.

ОСОБА_3 не заперечував факт того, що його син ОСОБА_6 дійсно зачепив плечем ОСОБА_2 коли вибігав з кабінету.

Разом з тим, Білгород-Дністровською загальноосвітньою школою № 3 була надана суду довідка про результати звернення ОСОБА_1 В даній довідці директор школи вказує, що жоден з однокласників ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не бачили як падав планшет, а під час наступного уроку вчителька бачила як ОСОБА_2 грався планшетом. Тобто, хоча батько ОСОБА_4 і не заперечував, що саме його син штовхнув ОСОБА_2, в результаті чого останній нібито впустив планшет, однак суд не може достовірно впевнитись в дійсності саме тих обставин, на яких вказує позивач та її син.

Акт технічної експертизи № 054 від 30.10.2014 року, що був наданий позивачем суду, не оцінюється як належний та достовірний доказ, оскільки акт був складений майже через місяць після описаної вище події та в своєму змісті він не вказує на місце та час отримання планшетом удару.

Судом були витребувані та отримані від Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України матеріали Матеріали висновку від 02.10.2014 року за зверненням ОСОБА_1 щодо розбитого планшету. Згідно висновку Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області від 15.10.2014 року, що був складений в результаті опитування однокласників, вони засвідчили, що ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_2 у плече, у результаті чого планшет випав з рук ОСОБА_2 та розбився.

Однак, матеріали цього висновку не містять жодних даних про проведення експертизи щодо пошкодження планшету та причин цього пошкодження. Суд приймає до уваги той факт, що старший о/у ОКМДД Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України ОСОБА_7, який проводив розслідування та склав вищевказаний висновок, вказав, що даний планшет розбився, але старший о/у ОКМДД Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України ОСОБА_7 не є фахівцем, який може достеменно визначити ступінь та причини пошкодження даного планшету без проведення відповідного дослідження.

Тобто, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що планшет дійсно був розбитий.

Таким чином, з представлених суду доказів та свідчень учасників процесу, суд не може достовірно встановити як само та в результаті яких зовнішніх факторів планшет отримав технічні пошкодження, Встановити чи дійсно ОСОБА_2 впустив планшет на підлогу після того як ОСОБА_8 зачепив його при виході з кабінету та чи дійсно саме після такого падіння планшет отримав суттєві технічні пошкодження.

Згідно ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, позивачем не надано суд доказів на підтвердження того, що

З наведеної норми законодавства можливо зробити висновок, що відшкодування шкоди за вказаною статтею можливо за таких умов: завдання шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної особи; дія або бездіяльність особи, якими завдана шкода,та неправомірність цих дій. На підставі наданих позивачем доказів дії малолітнього ОСОБА_4 суд не може кваліфікувати як «неправомірні».

Згідно з ч.1 ст. 1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Так, законні представники малолітнього не притягуються до відповідальності, якщо доведуть, що шкода виникла не з їх вини, яка проявляється в несумлінному здійсненні або ухиленні ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою

Матеріалами справи повністю підтверджується факт сумлінного ставлення ОСОБА_3 до своїх батьківських обовязків та належного їх виховання ним.

Між тим, частиною 2 ст. 1178 ЦК України передбачено, що якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Зазначена норма цивільного законодавства є імперативною та не носить альтернативний характер, тому посилання позивача на положення ст..1190 ЦК України помилкові та неправомірні.

Таким чином, позивач звернулась до суду з матеріальними вимогами до особи, яка не повинна нести будь-яку майнову відповідальність за наслідки пошкодження планшету, оскільки в момент його пошкодження малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в навчальному закладі Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3.

Одночасно, варто зазначити, що під час розгляду справи позивач не заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача належним, а відповідно до положень ст.. 33 ЦПК України, суд не вправі здійснювати таку заміну за власною ініціативою.

Згідно частині 1 ст. 33 ЦПК України: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскілки суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди є недоведеними, а позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди обґрунтовуються саме пошкодженням планшету, в результаті чого позивачу була спричинена і моральна шкода, тобто є похідними, суд вважає вимоги про стягнення моральної шкоди також необґрунтованими та недоведеними.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач жодним доказом про понесені нею втрати немайнового характеру, не підтвердила свої наголошення, не беручи до уваги навіть відсутність доказів вини відповідача, а саме його малолітнього сина.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналіз всіх представлених сторонами доказів та повне встановлення обставин справи не обґрунтовують позовні вимоги позивача. Будь-які достовірні та належні докази, які б свідчили про наявність у позивача права вимагати від відповідача сплати вартості планшету та виплати моральної шкоди, суду представлені не були, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1178 ЦК України, ст. ст. 1, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа Білгород-Дністровська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітньою особою відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя