У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (далі - КП теплових мереж) звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач проживає у АДРЕСА_1, є їх абонентом та отримує комунальні послуги з теплопостачання, які своєчасно не оплачує. У зв'язку з цим підприємство звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано 29 лютого 2012 року, проте за заявою відповідача було скасовано судом 15 жовтня 2013 року. Оскільки заборгованість не погашена, позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за послуги з теплопостачання за період з 1 січня 2009 року по 1 жовтня 2014 року у розмірі 1 666 грн 26 коп.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації заборгованість за спожиті комунальні послуги у сумі 1 666 грн 26 коп. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов КП теплових мереж, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач є виконавцем послуг з теплопостачання, які надаються та споживаються відповідачем, але своєчасно та в належному розмірі ним не оплачуються. При цьому відсутність письмового договору між сторонами не є підставою для несплати отриманих комунальних послуг.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, вказавши на те, що вимоги КП теплових мереж відповідають положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Також суд зазначив, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин, оскільки переривався видачею судового наказу, який у подальшому було скасовано.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судоми установлено, що ОСОБА_3 проживає у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1, є абонентом КП теплових мереж та отримує від виконавця комунальні послуги з теплопостачання, які своєчасно не оплачує.

У зв'язку з цим КП теплових мереж звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано Харківським районним судом Харківської області 29 лютого 2012 року, проте за заявою відповідача було скасовано ухвалою цього суду від 15 жовтня 2013 року. Оскільки заборгованість не погашена, позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за послуги з теплопостачання за період з 1 січня 2009 року по 1 жовтня 2014 року у розмірі 1 666 грн 26 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

У зв'язку з наведеними доводи ОСОБА_3 на відсутність договору з КП теплових мереж не є підставою для несплати наданих і отриманих ним послуг з теплопостачання.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-59 цс 13 від 30 жовтня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте не можна погодитись з апеляційним судом щодо застосування положень ЦК України про позовну давність.

Так, апеляційний суд зазначив про те, що у зв'язку з видачею судом судового наказу є підстави вважати, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин. Такий висновок є неправильним.

У ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання КП теплових мереж заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Отже, підстави вважати, що позивач пропустив строк позовної давності та визначати поважність причин такого пропуску є помилковим.

Крім того, апеляційний суд у порушення наведених норм прав та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахував те, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, позивач просив стягнути заборгованість з теплопостачання за період з 1 січня 2009 року по 1 жовтня 2014 року, пред'явивши позов у грудні 2014 року. При цьому заява КП теплових мереж про видачу судового наказу до суду датована 30 січня 2012 року (а.с. 5), а суду, крім того, слід встановити, коли вона була пред'явлена до суду у встановленому законом порядку. Разом з тим, позивач просив про стягнення заборгованості за період, починаючи з 1 січня 2009 року, що у будь-якому випадку знаходиться поза межами трирічного строку подання до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик