САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/8325/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та Відділ державної виконавчої служби Царічанського районного управління юстиції Дніпропетровської області про стягнення аліментів на час навчання, стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та Відділ державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції в Дніпропетровській області. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 25.02.1995 року по 11.09.2006 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2006 року з відповідача було стягнено аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2006 року. ОСОБА_3 проживає з позивачкою, з 08.08.2011 року є студентом Дніпропетровського коледжу ракетно-космічного машинобудування ДНУ ім. О. Гончара. Відповідач допомоги на утримання сина не надає. Має заборгованість за сплатою аліментів. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина на період навчання у розмірі 1000 грн. щомісячно, стягнути з відповідача заборгованість по аліментам. Після неодноразових уточнень позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за весь період прострочення з 10.07.2014 року по 10.07.2015 року у розмірі 540469,45 грн. заборгованість за аліментами у розмірі 22 795,34 грн., а також аліменти на утримання сина на період його навчання у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до 05.12.2014 року в розмірі 6000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач надавав допомогу на утримання сина та сплачував аліменти, про наявність заборгованості йому державний виконавець не повідомляв.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав.

Представник третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.4).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2006 року з ОСОБА_2 було стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2006 року, що підтверджується копією виконавчого листа (т.1 а.с.9).

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

У зв'язку з несвоєчасною та не повною сплатою відповідачем аліментів, станом на 01.10.2013 року у нього виникла заборгованість по платі аліментів у розмірі 8742,98 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 176-177).

Суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості по аліментам від 11.08.2014 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.10.2013 року складає 10622,68 грн. (т.1 а.с.69-71), оскільки в ньому враховані не усі платежі. Зазначений факт підтверджується як копіями квитанцій, що містяться у матеріалах справи, так і відповіддю начальника Відділу ДВС Царичанського РУЮ від 10.11.2014 року (т.1 а.с.88-90).

Суд також критично ставиться до посилань позивача та її представника про те, що оскільки відповідач мешкає у м. Дніпропетровську, розмір заборгованості по аліментам відповідача повинен бути розрахований виходячи із середньої заробітної плати по місту Дніпропетровську, а не по Царичанському району Дніпропетровської області, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.195 СК України встановлено, що якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна

Частиною 5 вищезазначеної норми Закону встановлено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Аналізуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що оскільки на час відкриття виконавчого провадження відповідач проживав на території Царичанського району Дніпропетровської області та протягом часу виконання рішення сторони виконавчого провадження не повідомили державного виконавця про зміну місця проживання боржника, державний виконавець правомірно розраховував розмір аліментів виходячи із середнього заробітку по місцю виконання рішення, тобто по Царичанському району Дніпропетровської області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про перерахунок заборгованості по аліментам відповідача виходячи із середнього заробітку по місту Дніпропетровську позбавлені правового обґрунтування та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання в частині позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка за кожен день прострочення.

Як встановлено судом на момент розгляду справи відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача в сумі 8742,98 грн.

Розраховуючи розмір пені, в межах заявлених позовних вимог за період часу з 10.07.2014 року по 10.07.2015 року, тобто 365 днів, суд приходить до висновку, що розмір в цифровому значення має такий вигляд: 8742,98 грн. *1%* 365 = 31911,87 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вбачається з приведеного вище розрахунку, розмір неустойки значно перевищує суму заборгованості по основному зобов'язанню, таким чином пеня, крім способу забезпечення виконання зобов'язання, фактично виконує не притаманну їй функцію джерела отримання прибутку.

Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи той факт, що сума пені значно перевищує розмір недоотриманих позивачем коштів, а також матеріальний та сімейний стан відповідача, суд вважає можливим зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до розміру основного зобов'язання, тобто до 8742,98 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчатися, за період з 01.05.2014 року по 05.12.2014 року в сумі 6000 грн., то в цій частині вимог суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до довідки Дніпропетровського коледжу ракетно-космічного машинобудування ДНУ ім. О. Гончара від 11.04.2014 року ОСОБА_3 є студентом третього курсу денного відділення коледжу з 01.09.2011 року по 30.06.2015 року. (а.с. 8).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнено аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 05.12.2014 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2015 року. Рішення набрало законної сили (а.с. 81).

Третя особа ОСОБА_3 скористався своїм правом на звернення до суду із вимогою про стягнення з батька аліментів на час його навчання, та зазначена вимога була судом задоволена.

Таким чином, на сьогоднішній день вже існує рішення суду про стягнення в відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчатися, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення цих грошових коштів задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 8742,98 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 8742,98 грн., а також судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 199 СК України, ст.ст. 546, 549, 551 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 54-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання дитини в розмірі 8742,98 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 8742,98 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., а всього 17729,56 грн. (сімнадцять тисяч сімсот двадцять дев'ять грн. п'ятдесят шість коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев