Провадження № 2-о/756/376/15
У х в а л а

18 листопада 2015 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Жук М.В. перевіривши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Головне управління юстиції в м. Києві, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Департамент реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, про встановлення факту,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, звернулася до суду із заявою про встановлення факту, посилаючись на те, що прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3, до складу якої, також, входив гаражний бокс АДРЕСА_1, що належав покійному на підставі свідоцтва про право власності, виданому 25.11.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА.

Разом з цим, відповідно до довідки № 204, виданої 08.10.2008 року ГБК «Зеніт», указаний гаражний бокс вказаний як «гаражний бокс АДРЕСА_1».

Оскільки в отриманому 27.02.2014 року Свідоцтві про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 на гаражний бокс АДРЕСА_1 указана неповна інформація щодо цього об'єкту нерухомості, яка не відповідає дійсності та містить технічну помилку, ОСОБА_1 просить суд встановити факт правильного визначення місця розташування гаражного боксу АДРЕСА_1; змінити відомості, внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_4 про запис об'єкта нерухомого майна, «гаражний бокс, АДРЕСА_1» замість «гаражний бокс, АДРЕСА_1».

Перевіривши заяву й додані до неї матеріали, приходжу до висновку про те, що правові підстави для відкриття провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якою передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи за заявами про встановлення факту правильного місця розташування об'єкту нерухомого майна - в переліку відсутні.

У ч. 2 ст. 256 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, згідно з ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Розділом V Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та на нерухоме майно та їх обтяжень» врегульовано порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема ст. 27 цього Закону визначено порядок виправлення технічних помилок у Державному реєстрі прав, а ст. 30 Закону передбачено право заінтересованих осіб на оскарження рішень державного реєстратора.

Отже чинним законодавством визначений порядок проведення державної реєстрації прав на нерухоме, внесення змін до Реєстрів, а також право на оскарження відмови державного реєстратора.

Таким чином, визначення правильного місця розташування об'єкту нерухомого майна не може бути встановлено в судовому порядку, передбаченому для розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки відповідно до положень ст. 256 ЦПК України підлягає вирішенню в іншому порядку, а вимога заяви про внесення змін до відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно з урахуванням ст. 15 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Керуючись ст.ст. 210, 234 та 256 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Головне управління юстиції в м. Києві, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Департамент реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, про встановлення факту - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя