АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6114/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарях Пікало К.В., Басюк Ю.В., Юрченко А.С.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представників позивача Бриль П.О., Горупахи В.А., Мягкої К.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП ЦОС) задоволені частково: на його користь з ОСОБА_3 стягнуто 6825,44грн заборгованості по квартирній платі та платі за комунальні послуги (за період з 01.06.2011 по 01.07.2013) та 143,60грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг для споживачів Шевченківського району м. Києва, у тому числі і для відповідача, який є власником особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1, у якій з 16.11.1999 проживають та зареєстровані чотири особи.

Виходячи з того, що власник житла зобов'язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги, а відсутність договору про надання таких послуг не знімає зі споживача обов'язку вносити плату за спожиті послуги, виходячи з наданого позивачем розрахунку та періоду заборгованості, положень закону щодо позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність та обгрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2011 по 01.07.2013 в сумі 6825,44грн; щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то в цій частині суд вважав позовні вимоги недоведеними та відмовив у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відмовити у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що КП ЦОС є неналежним позивачем у даній справі та посилається на застосування позивачем при розрахунку боргу нечинних тарифів. Вважає, що суд безпідставно не врахував докази оплати ним отриманих послуг за період з квітня 2011 року по березень 2014 року за утримання будинку і прибудинкової території в сумі 1229,76грн та за централізоване опалення в сумі 1891,89грн.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представники позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу відхилити і залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні з наступних підстав.

Предметом апеляційного розгляду є рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у даній справі в частині задоволення позовних вимог КП ЦОС про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 6825,44грн заборгованості по оплаті спожитих комунальних послуг за період з 01.06.2011 по 01.07.2013. У частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржується.

Предметом спору у даній справі у визначених межах є стягнення заборгованості за спожиті, але неоплачені послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги з централізованого опалення.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального та поточних ремонтів та утримання, забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Встановлено і не заперечується жодною зі сторін, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради. КП ЦОС перейменовано з КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (рішення Київської міської ради від 22.09.2011 №24/6240) та є виконавцем послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства (пункти 1.2.,2.1 Статуту КП ЦОС - т1ас34-38).

01.01.2009 між балансоутримувачем КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради та КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради укладено договір №5, відповідно до якого балансоутримувач передав, а виконавець прийняв на себе функції надання послуг з централізованого опалення для потреб споживачів.

Відповідно до п.2.2.1 Статуту КП ЦОС одним з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення послугами централізованого опалення споживачів по внутрішньо-будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

Виробником послуг з централізованого опалення відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії, у спірних правовідносинах протягом спірного періоду - це ПАТ «Київенерго» на підставі договору №720101 від 01.10.2003, укладеного АЕК «Київенерго» (вподальшому ПАТ «Київенерго») та КП УЖГ Шевченківського району м. Києва - вподальшому КП ЦОС (т1ас46-47,т2ас182-185).

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про те, що КП ЦОС є неналежним позивачем у частині вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення не заслуговують на увагу як такі, що не грунтуються на вимогах закону і спростовуються встановленими судом обставинами, підтвердженими належними і допустимими доказами, дослідженими судом та наявними у матеріалах справи. Факт затвердження Статуту КП ЦОС у квітні 2012 року після настання періоду заборгованості відповідача з 01.06.2011 не впливає на правильність висновку суду, адже на момент розрахунку заборгованості та звернення до суду з позовом позивач мав відповідні повноваження, а тому є належним позивачем щодо вказаних позовних вимог.

Оскільки до квітня 2013 року будинок АДРЕСА_1 не був оснащений приладом обліку теплової енергії, а період заборгованості - предмет спору у даній справі становить з 01.06.2011 по 01.07.2013, - не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування показників будинкового лічильника тепла при розрахунку суми заборгованості, адже опалювальний сезон 2012-2013 року закінчився до оснащення будинку приладом обліку спожитої теплоенергії.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування нечинних тарифів при обчисленні суми заборгованості за послуги централізованого опалення, то такі доводи заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості (т2ас89) встановлено, що позивач виходив з тарифів за централізоване опалення, затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації №857 від 31.05.2011, зареєстрованим у Головному управлінні юстиції у м. Києві 06.06.2011 за №20/879.

Разом з тим, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06.12.2011 №2265, зареєстрованим у Головному управлінні юстиції у м. Києві 29.12.2011 за №55/914, в Розпорядження №857 від 31.05.2011 внесено зміни, зокрема, виключено позицію тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням з оплатою останнім не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, тариф 3,10грн за 1мІ опалювальної площі в місяць, встановлений за оплату послуг після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, не підлягає застосуванню, а чинним є тариф 2,91грн за 1мІ опалювальної площі в місяць.

Оскільки опалювальна площа квартири відповідача становить 44,2мІ (44,95мІ загальної площі квартири мінус площа балкону 0,75мІ), період заборгованості з 01.01.2011 по 01.07.2013 становить 25 місяців, а тариф за централізоване опалення - 2,91грн за 1мІ опалювальної площі в місяць, сума заборгованості складає 2,91грн х 44,2мІ х 25міс. = 3215грн. Указана сума підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_3 як власника квартири (т2ас216-217).

Що стосується доводів апеляційної скарги та позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за спожиті неоплачені послуги з утримання будинку і прибудинкової території, то колегія виходить з наступного.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складаються з послуг прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

Встановлено, що виконавцями указаних послуг по будинку АДРЕСА_1 протягом періоду заборгованості відповідача на підставі укладених з балансоутримувачем договорів було КП ЖЕК «Нивки» (т2ас91-95,126130 - у період з 01.09.2009 по грудень 2012 року) та ТОВ «Кийградсервіс» (т2ас143147 - з січня 2013 року).

Договором доручення на надання послуг з обліку, нарахування, збору платежів власників, наймачів та орендарів №1 від 01.02.2012 балансоутримувач КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради доручила, а КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (КП ЦОС) прийняло на себе зобов'язання здійснювати облік, нарахування, збір платежів власників жилих приміщень за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також облік та збір, у тому числі у судовому порядку, заборгованості споживачів за послуги довірителя (пункти 2.1.1.2.,2.1.1.4. договору - т1ас193).

Тобто, балансоутримувач будинку, в якому знаходиться квартира - власність відповідача, у межах визначених законом його повноважень визначив певні підприємства як виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а здійснювати облік, нарахування, збір платежів власників жилих приміщень за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій уповноважив іншу особу - позивача у справі як самостійну юридичну особу. З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про неналежність позивача в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій спростовуються встановленими судом обставинами, підтвердженими наявними в матеріалах справи і дослідженими судом належними і допустимими доказами.

Доводи представника відповідача про те, що позивач вправі здійснювати свою діяльність відповідно до виданої йому довіреності з посиланням на п.3.4.5.Договору доручення від 01.02.2012 та положення статей 1000, 1007 ЦК України, не заслуговують на увагу з огляду на таке: 1) розділ 3.4, в тому числі п.3.4.5 Договору доручення регламентують правовідносини повіреного в частині надання послуг власникам нежитлових приміщень, а предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за надані послуги власнику жилого приміщення; 2) вказані норми регламентують правовідносини повіреного і довірителя, кожний з яких у даному випадку є самостійною юридичною особою - суб'єктом господарювання, і будь-які питання щодо вчинення повіреним дій на виконання договору доручення в межах визначених договором повноважень чи поза такими межами підлягають перевірці і контролю довірителем.

Споживач послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не є учасником правовідносин, що випливають з Договору доручення між двома господарюючими суб'єктами. Відсутність договору з ОСОБА_3 на надання житлово-комунальних послуг дає йому як споживачу таких послуг підстави вважати невизначеною особу, на користь якої він має оплачувати за спожиті послуги, проте, не дає підстав уважати, що споживач послуг вправі на власний розсуд визначати отримувача плати за спожиті ним житлово-комунальні послуги, в тому числі у разі, якщо така особа визначена балансоутримувачем.

Балансоутримувач вправі здійснювати господарську діяльність у порядку, визначному законом (ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), зокрема, укладати договори з іншими суб'єктами господарювання. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (ст.20 Закону).

Факт неоплати спожитих послуг протягом спірного періоду відповідач не заперечує, проте, з посиланням на п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважає, що отримувачем оплати за них має бути балансоутримувач. Разом з тим, вказаною нормою регламентовано право балансоутримувача звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, а не звернення стягнення на майно споживача-боржника і не відшкодування ним спричиненої майну балансоутримувача шкоди.

Заслуговує на увагу довід апеляційної скарги щодо відсутності договору з відповідачем на надання йому житлово-комунальних послуг, проте, вказане питання не є предметом спору у даній справі, а відсутність такого договору не звільняє його від зобов'язання оплатити спожиті послуги. Належних і допустимих доказів ненадання власнику квартири АДРЕСА_1 послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій матеріали справи не містять. Сам по собі факт ненадання окремих видів житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих послуг за відсутності доведеності вини виконавця послуг у порушенні зобов'язання (ст.614 ЦК України).

Щодо посилань відповідача на погашення ним заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі за період з 01.06.2011 по 01.07.2013, на рахунок балансоутримувача, за встановлених судом обставин не дають підстав уважати виконаним зобов'язання ОСОБА_3, адже балансоутримувач вважає ці кошти помилково сплаченими (т2ас74), а з посиланням на номери квитанцій про їх сплату - такими, що ним не отримані (т2ас188).

Доводи ОСОБА_3 та його представника про відсутність даних про передачу у власність чи постійне користування обслуговуючій організації земельної ділянки по АДРЕСА_1 не дають підстав уважати відсутнім обов'язок відповідача оплачувати спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій як комплексу послуг, передбачених п.2) ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, наведене дає підстави для висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про неналежність позивача у даній справі щодо вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за спірний період.

Відповідно до розрахунку розміру заборгованості за вказані послуги (т2ас89) встановлено, що позивач використовував тарифи, затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1221 від 29.12.2010. Проте, вказане розпорядження не зареєстроване у передбаченому законом порядку Головним управлінням юстиції у м. Києві.

Відповідно до Указу Президента України №493/92 від 03.10.1992 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств і інших органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації набувають чинності з моменту їх реєстрації в Головному управлінні юстиції м. Києва.

За таких обставин застосування позивачем при обчисленні розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій тарифів, установлених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що не пройшли державну реєстрацію, є незаконним.

Встановлено, що Розпорядження КМДА від 19.05.2000 №748 «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в місті Києві» зареєстроване в Головному управлінні юстиції у м. Києві 19.05.2000, наступні зміни і доповнення до нього у передбаченому законом порядку в ГУЮ м. Києва не зареєстровані. Даних про те, що Головним управлінням юстиції у м. Києві у період з 01.06.2011 по 31.12.2013 зареєстровано будь-які розпорядження КМДА про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в місті Києві щодо будинку АДРЕСА_1 немає.

За таких обставин заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про застосування встановлених Розпорядженням КМДА від 19.05.2000 №748 розмірів тарифів для розрахунку заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків та прибудинкових територій. З урахуванням характеристик будинку АДРЕСА_1 в м. Києві розмір тарифу за вказані послуги встановлений в 0,45грн за 1мІ загальної площі. Оскільки загальна площа квартири відповідача 44,95мІ, розмір плати за утримання будинків та прибудинкових територій на місяць складає 44,95мІ х 0,45грн = 20,23грн, а за весь період заборгованості - 20,23грн х 25міс. = 505,75грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 01.06.2011 по 01.07.2013 за послуги централізованого опалення - 3215грн, а за послуги з утримання будинку та прибудинкової території - 505,75грн, що в загальній сумі складає 3720,75грн.

Оскільки суд першої інстанції не перевірив правильність зробленого позивачем розрахунку заборгованості відповідача і безпідставно поклав його в основу рішення, - оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 як власника на підставі договору дарування від 11.10.1999 квартири АДРЕСА_1 на користь КП ЦОС.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,309,313,315,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» з 6825,44грн до 3720,75грн (трьох тисяч семисот двадцяти грн 75 коп.).

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна