У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Жовтневий районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, ОСОБА_5, про захист порушеного права користування житлом, вселення та виселення, припинення дії договору найму жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом. Зазначали, що вони зареєстровані та постійно проживали в житловому будинку АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_5 Відповідно до договору дарування від 31 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С., зареєстрованого в реєстрі № 1804, ОСОБА_5 подарувала зазначений житловий будинок ОСОБА_3 Остання, за їх відсутності, зламала замки на вхідних дверях у житловий будинок та встановила нові. 21 січня 2013 року ОСОБА_3 уклала із ОСОБА_4 договір найму жилого приміщення у спірному будинку строком на 6 місяців до 21 квітня 2014 року. Посилаючись на те, що їх позбавлено можливості доступу в житловий будинок, просили задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись ним може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім'ї.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, щодо застосування якої зроблено цей висновок.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 проживала у спірному житловому будинку зі згоди колишнього власника ОСОБА_5 У договорі дарування, який уклала остання з ОСОБА_3, відсутні умови про користування будинком позивачами після його відчуження.

Доказів про існування між новим власником та ОСОБА_1, ОСОБА_2 будь-якої домовленості щодо їх проживання в спірному жилому приміщенні не подано.

Останні не є сторонами договору найму, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_7, тому вони не можуть заявляти вимоги про припинення його дії.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Посилання ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 4 лютого 2015 року, як на підставу наявності у позивачів права користування спірним жилим приміщенням, підлягають відхиленню.

Із матеріалів справи вбачається, що зазначене рішення суду стосувалось визнання, зокрема, ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, в цьому рішенні суду не встановлено обставини, які б свідчили про наявність у неї права користування спірним жилим приміщенням (а. с. 29-32).

Доводи касаційної скарги заявника про незаконність відмови апеляційним судом у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду безпідставні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначене право позивача передбачено при розгляді справи у суді першої інстанції.

Порядок розгляду справи апеляційним судом визначено ч. 1 ст. 304 ЦПК України, якою передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими Главою1 Розділу V ЦПК України.

Цією главою не передбачено можливість залишення позову без розгляду судом апеляційної інстанції на підставі поданої про це позивачем заяви.

Право на подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду може бути реалізоване лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

ОСОБА_2 із касаційною скаргою на судові рішення не зверталась, тому вони в частині вирішення її позову не переглядаються відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова