Номер провадження: 22-ц/785/4842/15
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третіх осіб КП «Комінтернівське РБТІ», Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання недійсними домашніх угод купівлі-продажу, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, зняття осіб з реєстраційного обліку, та виселення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третіх осіб КП «Комінтернівське РБТІ», Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання недійсними домашніх угод купівлі-продажу, зняття осіб з реєстраційного обліку, та виселення, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 09 червня 1997 року належить 1/3 частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_3 Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 30 липня 1997 року в книзі №22 реєстровий №395, сторінка 414.

12.09.1995 року видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації на ім'я Одеського шахтоуправління.

30.07.1997 року у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 12.09.1995 року вказано нового власника 1/3 частини будинку та господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 в склад домоволодіння входить житловий будинок - літ. «А», літня кухня - літ. «Б», сарай - літ. «В», сарай-літ. «Г», вбиральня-літ. «Д», сарай-літ. «Є», сарай - літ. «Л», літня кухня - літ. «З», вбиральня - літ. «Ж», цистерна - I, цистерна - II, огорожа - 1, ворота - 2.

Згідно довідки Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №335 від 06.09.2004 року згідно запису в погосподарській книзі №5 Виконкому Новодофінівської сільської ради 1/3 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3

До передачі в приватну власність 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, будинок знаходився на балансі Одеського шахтоуправління.

Згідно запису в домовій книзі №1 сторінка, 225, №810 за адресою: АДРЕСА_1 прописаний ОСОБА_3 з 03.02.1997 року.

09 квітня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна про відчуження приміщення розташованого у дворі будинку АДРЕСА_1.

У вищевказаному домашньому договорі від 09 квітня 2003 року ОСОБА_4 вказав, що вказана будівля належить йому на праві власності, до дати укладання домашнього договору нікому не продано, не здано в оренду, в спорі і під арештом не перебуває, при цьому будь-яких документів про право приватної власності на цю будівлю на ім'я ОСОБА_4 не надав, у домашньому договорі також відсутні посилання на документи, які посвідчують право приватної власності ОСОБА_4 на вказану будівлю.

10 вересня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна про відчуження приміщення розташованого у дворі будинку АДРЕСА_1, в якому ОСОБА_4 також вказав, що вказана будівля належить йому на праві власності, до дати укладання домашнього договору нікому не продано, не знано в оренду, в спорі і під арештом не перебуває.

При цьому будь-яких документів про право приватної власності на цю будівлю на його ім'я ОСОБА_4 не надав, у домашньому договорі також відсутні посилання на документи які посвідчують право приватної власності ОСОБА_4 на вказану будівлю.

Будівля яка вказана в домашніх договорах від 09 квітня 2003 року та 10 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - це належна йому на праві власності літня кухня літ. «Б», що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 12.09.1995 року та відміткою про зміну власника внесену 30.07.1997 року на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 09 червня 1997 року, зареєстрованого за ОСОБА_3 Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 30 липня 1997 року на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто відповідачі на думку позивача незаконно розпорядилися майном, яке належить йому на праві приватної власності, на підставі чого просив суд визнати недійсними угоди складені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відчуження жилого приміщення розташованого у дворі будинку АДРЕСА_1 від 10.09.2003 та від 29.04.2003 року; зняти з реєстрації та виселити усіх мешканців з літньої кухні, що належить як приватна власність ОСОБА_3, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1, 1/3 частина якого є приватною власністю ОСОБА_3

Сторони в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третіх осіб КП «Комінтернівське РБТІ», Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання недійсними домашніх угод купівлі-продажу, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, зняття осіб з реєстраційного обліку, виселення та скасування юридичної адреси задоволений, визнані недійсними угоди складені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відчуження жилого приміщення (літньої кухні літ. «Б»), розташованого у дворі будинку АДРЕСА_1 від 10.09.2003 та від 29.04.2003 року; зняті з реєстрації та виселені усі мешканці з літньої кухні літ. «Б», що належить як приватна власність ОСОБА_3, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1 1/3 частина якого є приватною власністю ОСОБА_3

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та винесеним з грубими порушеннями ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуєване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд зробив висновок про недійсність договору купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі ст.. 210, 220, 623, 640, 655, 657 ЦК України (в редакції 2004 року), та на підставі визнання недійсним договору купівлі-продажу, задовольнив позовні вимоги про зняття з реєстрації та виселення всіх мешканців.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 16.05.1991 року на підставі рішення виконкому Комінтерновської районної Ради народних депутатів від 16.05.1991 року за № 212, було вирішено зареєструвати за Одеським шахтоуправлінням в Одеському МБТІ право відомчої власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 4 т. 1).

На підставі зазначеного вище рішення 31 січня 1992 року Одеське шахтоуправління отримало реєстраційне посвідчення на вказаний будинок (а.с. 5 т. 1).

ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 7 т. 1).

У відповідності до технічного паспорту, який складено Комінтерновським РБТІ домоволодіння за АДРЕСА_1 складається з житлового будинку під літ «А», та належних до будинку будівлями та спорудами, а саме: літніх кухонь під літ «Б», «З», сараїв під літ «В», «Г», «Е», «Л», вбиральних під літ «Д», «Ж», цистерн під № № І, ІІ, забору під № 1, воріт під №2 (а.с. 74-81 т. 1).

Станом на 31 грудня 2012 року на будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано право власності:

* на 5/12 частин за ПАТ «Одеське Шахтоуправління», на підставі рішення виконкому Комінтерновської районної Ради народних депутатів від 16.05.1991 року за № 212;

* на 1/3 частина за ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09.06.1997 року за НОМЕР_1, виданого на підставі рішення органу приватизації Одеського шахтоуправління від 09.06.1997 року за № 1;

* на 1/5 частину за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2010 року, що підтверджується листом наданим КП Комінтерновське РБТІ (а.с. 243 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали у простій письмовій формі домашню угоду купівлі-продажу житлової будівлі, розташованої у дворі будинку за АДРЕСА_1 (а.с. 35-36 т. 1).

10 вересня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2, уклали у простій письмовій формі домашню угоду купівлі-продажу житлової будівлі за АДРЕСА_2 (а.с. 26-27 т. 1).

Рішенням Комінтерновського районного суду Одеської області від 16 січня 2006 року було визнано дійсним домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.09.2003 року, та визнано право власності за ОСОБА_2 на житлову будівлю, розташовану у дворі будинку за АДРЕСА_1 (а.с.28-29 т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 лютого 2009 року, була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_3, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 січня 2006 року було скасоване, та справа була повернута на новий розгляд до Комінтернівського районного суду Одеської області.

При новому розгляді ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області позов ОСОБА_2 залишений без розгляду (а.с. 33 т. 1).

Домашня угода купівлі-продажу житлової будівлі, яку вважає недійсною ОСОБА_3 була укладена у 2003 році, а тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли у 2003 році, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України №435-IV, то нормативно-правовим актом, який підлягає до застосування для регулювання даних правовідносин є Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 225 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Право власності на майно відповідно до статті 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) виникає у набувача майна за договором у момент передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недодержання обов'язкової нотаріальної форми угоди тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу, згідно з якими кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою.

Частиною 1 статті 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

На даний час та на час виникнення спірних правовідносин - у 2003 році, в Україні право власності на нерухоме майно підлягало реєстрації в комунальних підприємствах бюро технічної інвентаризації. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні встановлено Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445.

Згідно пункту 1.5 вказаного Тимчасового положення №7/5 обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Реєстрація прав власності на нерухоме майно, як визначено пунктом 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно №7/5, - це внесення запису до реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів. До таких документів, згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно №7/5, у редакції чинній у 2003 році, належали, зокрема договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, угоди про розподіл спадкового майна, про розподіл спільного майна подружжя, посвідчені державними та приватними нотаріусами.

Згідно діючого законодавства України реєстрація права власності на нерухоме майно в Україні є обов'язковою.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4, не був власником, майна, яке продав ОСОБА_2, а тому сторони, и не мали можливості посвідчити договір у нотаріуса.

Договір, який укладено ОСОБА_4 та ОСОБА_2, укладений в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, та більш того стороною, яка не була власником відчужувальної речі, та не мала право розпоряджатися не належним її майном.

А тому колегія суддів прийшла до висновку, що даний договір не є укладеним, та не потребує його визнання недійсним у судовому порядку, тому, що це прямо зазначено у законі.

З таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про зняття з реєстрації та виселення всіх мешканців з літньої кухні літ «Б», також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З позовної заяви ОСОБА_3, не вбачається, які саме особи проживають та зареєстровані в будівлі, з якої позивач їх вважає виселити, а тому взагалі ці мешканці, яких просить виселити позивач не є сторонами по справі, та вирішення спору щодо осіб, які не приймали участі у справі, буде порушенням їх прав та інтересів.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.).

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 3,4, ст.. 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року - скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третіх осіб КП «Комінтернівське РБТІ», Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання недійсними домашніх угод купівлі-продажу, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, зняття осіб з реєстраційного обліку, та виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва