Справа № 305/1972/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів Власова С.О., Кемінь М.П.

при секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року в.о. прокурора Рахівського району в інтересах ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_3, відділу реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивачка разом з ОСОБА_4 проживала у фактичних шлюбних відносинах з 1977 по 2011 роки спочатку в смт. В. Бичків, а потім в с. В.Водяне Рахівського району Закарпатської області. Вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У 2011 році ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилась спадщина, на частину якої претендує ОСОБА_1

Посилаючись на вказані обставини прокурор просив встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1977 по 2011року.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням суду позовні вимоги прокурора задоволені частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 1977 по 2002 роки.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення вимог прокурора у повному обсязі. Апелянти вказують на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

Інші особи рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Колегія вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Скасовуючи попередні судові рішення суд касаційної інстанції в ухвалі від 17 грудня 2014 року зазначив на необхідності з'ясування судами норм матеріального права, які регулювали спірні відносини в період з 1977 по 2011 роки (т.2 а.с. 180-181).

При останньому розгляді справи суд першої інстанції лише частково виконав ці обов'язкові вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Як прокурор, так і позивачка ОСОБА_1 вказували, що встановлення зазначеного вище факту необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилась у 2011 році після смерті ОСОБА_4

До 1 січня 2004 року правовідносини осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, але проживали у фактичних шлюбних відносинах, та правовідносини спадкування таких осіб регулювались Кодексом про шлюб та сім'ю України (ред. 1969 р.) та Цивільним кодексом України (ред. 1963р.).

Отже, для з'ясування правомірності встановлення факту, щодо якого заявлено прокурором позов, суду необхідно було встановити чи закликалась до спадщини особа, яка в період з 1977 по 1 січня 2004 року проживала зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу, тобто чи тягне за собою правові наслідки встановлення даного юридичного факту.

Згідно положень ст. ст. 527,529,530,531,532 ЦК України (ред. 1963 р.) особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1977 року по 1 січня 2004 року при спадкуванні за законом не відносилась ані до першої-другої черги спадкоємців, ані до утриманців, ані до усиновлених чи усиновителів.

Таким чином, навіть при доведеності зазначеної вище обставини ОСОБА_1 не вправі була претендувати на визнання за нею права в порядку спадкування на майно померлого ОСОБА_4

Враховуючи наведене, колегія змінює рішення суду першої інстанції і відмовляє у встановленні юридичного факту, оскільки чинне на той час законодавство не передбачало можливості успадковувати таким особам, як позивачка, майнові права свого фактичного (цивільного) чоловіка.

Що стосується періоду з 1 січня 2004 року по 2011 рік, тобто до часу смерті ОСОБА_4, колегія погоджується із встановленими судом першої інстанції фактами та обставинами, а також їх правовою оцінкою.

В цей період правовідносини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 регулювались Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України (ред. 2003 р.).

Ст. 74 СК та ст. ст. 1258, 1264 ЦК передбачають право осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування за законом.

Отже, встановлення юридичного факту у зазначений період породжувало виникнення майнових прав для позивачки ОСОБА_1

Відмовивши прокурору у задоволенні позовних вимог в період з 1 січня 2004 року по 6 січня 2011 року суд першої інстанції обґрунтованно виходив з положень ст. ст. 57-64 ЦПК України.

Так, він врахував преюдиційність фактів, встановлених рішенням Рахівського районного суду від 27 жовтня 2009 року у справі про визнання правочину недійсним, а саме: з 2004 по 2009 роки ОСОБА_4 проживав сам в смт. В. Бичків Рахівського району (т.1 а.с. 199-201).

Ця обставина не потребувала доведенню у даній цивільній справі.

Системний аналіз інших наданих доказів, зокрема довідок виконкому Великобичківської селищної ради №5129/02-04, №5128/02-04 від 14 листопада 2013 року, показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, давали суду достатні підстави для висновку про те, що відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 2009 по 2011 роки не були характерними для відносин фактичного подружжя зокрема та сім'ї взагалі, оскільки в цей період доведеною є лише періодичність відвідувань позивачкою перестарілого ОСОБА_4 ( т. 2 а.с. 246-248).

В той же час, ані прокурор, ані позивачка не довели, що в останні роки життя ОСОБА_4 позивачка була пов'язана з ним спільним побутом та вони мали взаємні права і обов'язки, які характерні для сім'ї.

При доведеності вказаних обставин суд першої інстанції обгрутованно відмовив у позові про встановлення юридичного факту в період з 2004 по 2011 роки.

Оскільки рішення суду у цій частині відповідає вимогам ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України колегія залишає його без змін.

Доводи апеляційної скарги до уваги прийняті бути не можуть .

Наданим прокурором, позивачкою та її представником доказам оцінка судом першої інстанції дана у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України. В рішенні, що оскаржується, наведені вичерпні мотиви, з яких ці докази відхилені.

Що стосується доводів про неправильне застосування норм матеріального права, то колегія згідно приписів ч. 3 ст. 303 ЦПК України застосувала до періоду відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4, норми матеріальних законів (КпШС та ЦК України), які їх регулювали з 1977 по 1 січня 2004 року.

Таким чином, у вимогах прокурора щодо періоду з 1977 по 1 січня 2004 року апеляційний суд відмовляє за їх безпідставністю, а щодо періоду з 1 січня 2004 року по 6 січня 2011 року суд першої інстанції у вимогах прокурора обґрунтовано відмовив за їх недоведеністю.

Вказане вище, в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 21 липня 2015 року змінити.

У вимогах прокурора про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1977 року по 2003 рік включно - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя