Справа № 188/1267/15-ц
Провадження № 2/188/639/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на нерухоме майно до відповідача Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому він є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті.

Зазначає, що крім нього спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є його рідна сестра і відповідно донька померлої ОСОБА_4.

Відповідно до діючого законодавства позивач з ОСОБА_4 звернулися до Петропавлівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку після смерті їхньої матері ОСОБА_3, однак нотаріусом листом від 19.06.2009 року вих. № 416/02-31 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, що підтверджується відмовою нотаріуса від 19.06.2009 року № 416/02-3.

Після отримання відмови нотаріуса ОСОБА_4 повідомила позивача, що відмовляється від прийняття своєї частки спадщини у вигляді житлового будинку на його користь і не заперечує, щоб спадщину у вигляді житлового будинку прийняв він в повному обсязі.

Вказує, що за життя ОСОБА_3, на виділеній їй Троїцькою сільською радою земельній ділянці збудувала вказаний житловий будинок, проте на той час вона не мала можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

ОСОБА_3 за життя володіла житловим будинком і ніхто її право власності до суду не оспорив, а тому вважає, що вона була належним власником вказаного нерухомого майна.

Позивач зазначає також, що від спадщини не відмовлявся, фактично прийняв її, оскільки проживав на день смерті з спадкодавцем в спадковому житловому будинку і надалі залишився там проживати, володіє і користується житловим будинком, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім'я померлої не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Проти позовних вимог не заперечують.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. В заяві також вказує, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, підтверджує, що дійсно вона відмовляється від прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті ОСОБА_3 на користь позивача.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.04.2008 року, копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.01.1981 року, копією технічного паспорта на житловий будинок.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому позивач є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті.

Крім позивача спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є його рідна сестра і відповідно донька померлої ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.05.1976 року.

Відповідно до діючого законодавства позивач з ОСОБА_4 звернулися до Петропавлівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку після смерті матері ОСОБА_3, однак нотаріусом листом від 19.06.2009 року вих. № 416/02-31 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, що підтверджується відмовою нотаріуса від 19.06.2009 року № 416/02-3.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Після отримання відмови нотаріуса ОСОБА_4 повідомила позивача, що відмовляється від прийняття своєї частки спадщини у вигляді житлового будинку на його користь і не заперечує, щоб спадщину у вигляді житлового будинку прийняв позивач. Вказані обставини ОСОБА_4 підтвердила і в своїй заяві до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Таким чином судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3.

За життя ОСОБА_3, на виділеній їй Троїцькою сільською радою земельній ділянці збудувала вказаний житловий будинок, проте на той час вона не мала можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об'єкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво».

Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці об'єкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні.

До того ж як роз'яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради.

В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав.

Відповідно до довідки Троїцької сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 27.10.2015 року № 899 ОСОБА_3 згідно даних погосподарського обліку і технічного паспорта була власником будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_3 за життя володіла житловим будинком і ніхто її право власності до суду не оспорив, а тому вона була належним власником вказаного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Від спадщини позивач не відмовлявся, фактично прийняв її, оскільки проживав на день смерті з спадкодавцем в спадковому житловому будинку і надалі залишився там проживати, володіє і користується житловим будинком, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ним на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1273, 1274 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі і споруди згідно технічного паспорту на житловий будинок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. К. Ніколаєва