Справа № 310/1521/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Парій О.В.

при секретарі Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить: - визнати недійсним п.п. «г» пункту 1.2.8 Договору приєднання № ZРВ0АD40302534 від 11.05.2011 р. укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», яким встановлена винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресурсів; - застосувати наслідки недійсності п.п. «г» пункту 1.2.8 та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за Договором приєднання № ZРВ0АD40302534 від 11.05.2011р. та зарахувавши в рахунок погашення суми кредиту грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 як винагороду за резервування ресурсів за весь час дії Договору. Зазначив, що 11.05.11 р. між ним та відповідачем укладений Договір приєднання №ZРВ0АD40302534 у відповідності з яким він отримав кредит в розмірі 61182,64 грн., термін повернення - 10.05.2016 рік.. Також між сторонами укладений договір застави від 13.05.11 р. відповідно до якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за Договором приєднання заставодавець передає заставодержателю предмет застави в заставу (автомобіль Мегсеdеs-Веnz, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 рік випуску). Підпунктом «г» пункту 1.2.8 Договору приєднання передбачено, що позивач зобов'язаний сплачувати відповідачу винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Вказує, що в Договорі приєднання не зазначено, в чому саме полягає послуга банка «винагорода за резервування ресурсів» та не вказано, в чому полягає її результат та як саме споживач може його отримати. Національним банком України визначено, що банк зобов'язаний резервувати кошти за кожною операцією залучення депозиту, кредиту (позики) в іноземній валюті від нерезидента у розмірі 20 відсотків від загальної суми операції. Споживчий кредит був отриманий позивачем в гривні, він не потребував операції з резервування коштів. Крмі цього, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо). Вважає, що умови про сплату позивачем винагороди за резервування, яке не передбачене чинним законодавством, включені до Договору безпідставно. В звязку з тим, що укладений кредитний договір є договором приєднання, ОСОБА_1 не міг запропонувати свої умови договору. Якби у позивача була можливість, він не приймав би умов щодо встановлення в договорі винагороди за резервування ресурсів в розмірі 5,76 % річних, оскільки він цієї послуги не отримував, що вона означає йому роз'яснено не було, плата за кредит окрім відсотків в розмірі 20,04 % річних за рахунок винагороди збільшилась ще на 5,76 %.

Вказана умова включена відповідачем до змісту договору споживчого кредиту всупереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача та є несправедливою умовою. Позивач не мав змоги звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як споживача фінансових послуг на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до 2012 року цей закон не міг застосовуватися до даного спору. Це питання було вирішено після прийняття Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови від 30 березня 2012 року № 5. Позивач не мав можливості вплинути на формування правової позиції Вищих судових інстанцій України щодо визначення сфери застосування Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання представника не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлений. До суду направлено заяву про розгляд справи за відсутності представника. Надано письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. ОСОБА_1 уклав договір із ПАТ КБ «Приватбанк» в письмовій формі, вчинив підпис власноруч, маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зазначено, що волевиявлення позивача, як учасника правочину було вільним, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений належним чином з додержанням всіх передбачених законодавством вимог. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11.05.11 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 11 травня 2011 року укладений Договір приєднання № ZРВ0АD40302534 у відповідності з яким позичальник отримав кредит в розмірі 61182,64 грн., термін повернення 10 травня 2016 року. Процентна ставка встановлена в розмірі 20,04 % річних. Підпунктом «г» пункту 1.2.8 Договору приєднання передбачено сплату інших платежів: … винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь іншої сторони, певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 3.2. та п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.07 року, кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з врахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо).

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності несправедливої умови договору таке положення може бути змінено, або визнане недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд приходить до висновку, що в договорі приєднання не зазначено в чому саме полягає послуга банка «винагорода за резервування ресурсів» та не вказано в чому полягає її результат та як саме споживач може його отримати. Вказана умова включена відповідачем до змісту договору споживчого кредиту всупереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача та є несправедливою умовою, в розумінні ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд враховує, що позивач не мав раніше змоги звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як споживача фінансових послуг на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до 2012 року цей закон не міг застосовуватися до даного спору. Це питання вирішено після прийняття Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови від 30 березня 2012 року №5. Позивач не мав можливості вплинути на формування правової позиції Вищих судових інстанцій України щодо визначення сфери застосування Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, в звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3-6, 11, 57 - 62, 64, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, ст..ст. 203, 215, 509, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.2. та п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.07 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним підпункт «г» пункту 1.2.8. Договору приєднання №ZPB0AD40302534 від 11 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», яким встановлена винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,76% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за Договором приєднання №ZPB0AD40302534 від 11 травня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», та зарахувати в рахунок погашення суми кредиту грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 як винагороду за резервування ресурсів за весь час дії Договору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Парій