АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Бреславського О.Г., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування вартості навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 вересня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості навчання.

Свої вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

01.09.2007р. сторони уклали угоду №55/08-07 про підготовку фахівця із базовою вищою освітою.

Наказом № 25/ст від 02.08.2007р. ОСОБА_1 була зарахована студентом медичного коледжу за спеціальністю «Сестринська справа» на денну форму навчання.

01.07.2011р. відповідач закінчила Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету і здобула кваліфікацію медичної сестри та їй було видано диплом молодшого спеціаліста НОМЕР_1.

На підставі розподілу державного замовника - Департаменту охорони здоров'я та цивільного захисту населення Чернівецької ОДА, відповідач

22-ц/791/1490/2015р. головуючий у 1-й інстанції Семенко О.В.

Категорія 30 доповідач Перепелюк І.Б.

була направлена на роботу в ЦРЛ Герцаївського району Чернівецької області, однак у встановлений термін до місця направлення ОСОБА_1 не прибула.

07.08.2014р. Чернівецький медичний коледж БДМУ направив претензію відповідачу з вимогою до 01.10.2014р. відшкодувати вартість навчання та компенсувати всі витрати, однак цього не було зроблено.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 27 286грн. із яких : 13286грн. - вартість навчання, 14000грн. - кошти, що були отримані відповідачем в якості стипендії.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 вересня 2015 року позов Чернівецького медичного коледжу БДМУ задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що направлення її на роботу не оформлено належним чином, а також вказує, що вимога про відшкодування стипендії є безпідставною.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як випускник навчального закладу, яка навчалась за державним замовленням не виконала свого обов'язку щодо відпрацювання за направленням три роки, а тому повинна відшкодувати повну вартість навчання та всі витрати.

Встановлено, що між Чернівецьким медичним коледжом БДМУ та ОСОБА_1 була укладена угода №55/08-07 від 01.09.2007р. про підготовку фахівця із базовою вищою освітою.

Відповідно до умов договору медичний коледж зобов»язується забезпечити студентові після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов»язаний відпрацювати не менше трьох років. В договорі зазначено, що студент зобов»язується, прибути після закінчення вищого закладу освіти за місцем призначення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням, відшкодувати до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 526, ст.610 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до наказу № 25/ст від 31.08.2007р. ОСОБА_1 була зарахована студентом медичного коледжу за спеціальністю «Сестринська справа» на денну форму навчання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2007 року, N 839 затверджено перелік спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, до якого віднесено спеціальність «сестринська справа».

01.07.2011р. відповідач закінчила Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету та здобула кваліфікацію медичної сестри та отримала диплом молодшого спеціаліста НОМЕР_1.

В матеріалах справи міститься корінець до направлення на роботу № 116/11, яким підтверджується, що Чернівецький медичний коледж БДМУ направив ОСОБА_1, яка закінчила медичний коледж в липні 2011 року в ЛПЗ Герцаївського району, Чернівецької області для роботи на посаді молодшого медичного спеціаліста (медична сестра) дата прибуття зазначена 01.08.2011р.

Із довідки ЦРЛ Герцаївського району № 1200 від 03.09.2014р. вбачається, що відповідач в Герцаївській ЦРЛ не працює.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав, що відповідач по направленню для працевлаштування не з»явилася.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що направлення для працевлаштування не було оформлено належним чином. Так в направленні було зазначено, що відповідач направляється на роботу в ЛПЗ Герцаївського району. Абревіатура ЛПЗ - загально прийняте скорочення лікувально-профілактичних закладів, а конкретного місця роботи не було вказано. Крім того, не було оформлено трудового договору. Саме з цих підстав відповідач не прибула після закінчення закладу освіти за місцем призначення і не відпрацювала трьох років.

Ці доводи є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, як здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Відповідно до п. 8 даного Порядку випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Пунктом 14 Порядку передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Доводи апелянта про неналежне оформлення направлення та не зазначення місця роботи є безпідставними, оскільки відповідач не була позбавлена можливості з»ясувати це питання та уточнити своє місце працевлаштування, звернувшись до Чернівецького медичного коледжу, який видав направлення. Доводи апелянта про те, що направлення на роботу не містить обов»язкових реквізитів, а саме : конкретного місця роботи, оплати праці, питання забезпечення житлом, не є підставою для того, щоб не з»являтися по місцю направлення для працевлаштування, оскільки ці питання обумовлюються при укладенні трудового договору між випускником і замовником, що укладається на підставі направлення на роботу.

Враховуючи зазначені обставини, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодувати вартості навчання в сумі 13286грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, є правильним.

Однак судом першої інстанції неправомірно стягнуто з відповідача кошти, виплачені в рахунок стипендії в сумі 14000грн.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів виплачених в рахунок стипендії, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до ст.1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів виплачених в якості стипендії ухвалене з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи апелянта, щодо застосування строку позовної давності є безпідставними і спростовуються наступним.

Відповідач закінчила медичний коледж в липні 2011 року і була направлена в ЛПЗ Герцаївського району Чернівецької області для роботи з серпня 2011 року на посаді молодшого медичного спеціаліста і повинна була відпрацювати не менше трьох років, тобто до серпня 2014 року. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності, відповідно до ст.261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи, що відповідачу необхідно було відпрацювати за направленням трирічний період з серпня 2011 року до серпня 2014 року, саме з серпня 2014 року починається перебіг трирічного строку позовної давності, позов пред»явлено 07.04.2015р. в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ці вимоги, розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 118,61грн. за подачу позовної заяви.

А також, враховуючи, часткове задоволення апеляційної скарги, слід стягнути з позивача на користь апелянта витрати по сплаті судового збору в розмірі 154,60грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.88 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 вересня 2015 року в частині стягнення коштів виплачених ОСОБА_1 в рахунок стипендії за період 2007-2011 років в розмірі 14000грн. скасувати.

В задоволенні позовних вимог Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету до ОСОБА_1 в частині стягнення коштів, виплачених в рахунок стипендії за період 2007-2011років в розмірі 14000грн. відмовити.

Розподіл судових витрат змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету судовий збір в сумі 118,61грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 154,60грн. за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :