Справа 431/195/15-ц
Провадження 6/431/90/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Березка О.М., розглянувши подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції (далі ВДВС) ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, у якому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон до виконання зобовязань, покладених на неї. В своєму поданні старший державний виконавець ВДВС посилається на те, що у ВДВС Старобільського РУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2/431/181/13 від 08 квітня 2013 року, виданий Старобільським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_3 в розмірі 49098 грн. 01 коп.

27 серпня 2013 року на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем Новоайдарського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Старобільського районного сулу Луганської області № 2/431/181/13 від 08 квітня 2013 року, матеріали виконавчого провадження було передано до ВДВС Старобільського РУЮ.

Державним виконавцем направлялися виклики на адресу боржника, але до ВДВС боржник ОСОБА_2 не зявляється, рішення суду не виконує. Ігнорування боржником викликів державного виконавця унеможливлює подальше виконання рішення суду.

Також державним виконавцем були здійснені виходи за адресою проживання боржника: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Урицького, 11/15, боржник не відчиняв двері, що засвідчено актами державного виконавця.

14.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника до ВДВС Старобільського РУЮ, але привід боржника виконано не було.

Борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 становить 49089 грн. 01 коп.

В ході проведення виконавчих дій було зясовано, що боржник ОСОБА_2 періодично виїжджає за межі України, тому звертається з поданням про тимчасове обмеження останньої у праві виїзду за межі України.

В судове засідання старший державний виконавець ВДВС ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву, в якій просить суд подання розглянути за її відсутності.

Відповідно ст.3771 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подання, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав:

У ВДВС Старобільського РУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2/431/181/13 від 08 квітня 2013 року, виданий Старобільським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_3 в розмірі 49098 грн. 01 коп.

Вирішення питання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

П. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Перелік заходів забезпечення позову визначений в ст. 152 ЦПК України.

Ст. 152 ЦПК України не передбачає такого виду забезпечення позову, як встановлення судом тимчасового обмеження особи у виїзді за межі України.

Таким чином, в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надала судам повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України.

Крім того, доказів стосовно вчинення інших виконавчих дій заявником не надано, також в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником ОСОБА_2 направлених їй виконавчих документів та його ухилення від виконання зобов'язання за вказаним рішенням.

Враховуючи вимоги ст. ст. 21, 33, 43 Конституції України, закріплені в Конституції України право кожного громадянина на відпочинок та охорону здоровя, право на труд, в тому числі і за кордоном, а також, що сума боргу не повязана зі стягненням аліментів і обмеженнями, які витікають з кримінальних справ; враховуючи, що заборона виїзду за кордон є не обовязковою, а також враховуючи можливість проведення інших виконавчих дій, в тому числі з майном боржника ОСОБА_2, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання державного виконавця ВДВС.

На підставі викладеного і ст. 33 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ч.8 ст.8, ст. 3771 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. М. Березка