Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/4200/14-ц Головуючий у 1 інстанції Ревуцький С.І.
Провадження № 22-ц/778/5096/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року прокурор звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що п.7.5 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,0655га, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення видано державний акт на право власності серії НОМЕР_1.

Згідно договору купівлі-продажу №1734 від 10.08.2010 року вказана земельна ділянка була відчужена відповідачу ОСОБА_5, на її ім'я виготовлено державний акт НОМЕР_2.

26 квітня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу вказана земельна ділянка

була відчужена ОСОБА_3

Вважає, що п.7.5 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010 року підлягає скасуванню, видані на його підставі та в подальшому державні акти на право приватної власності на земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, записи про державну реєстрацію правовстановлюючих документів на землю скасовані, а земельна ділянка має бути витребувана з незаконного володіння та передана за належністю територіальній громаді м.Бердянська в особі Бердянської міської ради, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. Зазначена вимога виконана не була, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення зазначеної експертизи.

Також, проект відведення вказаної земельної ділянки не погоджено з Державною екологічною інспекцією Азовського моря, а погоджено Мелітопольським сектором регулювання природокористування державного управління охорони навколишнього природного середовища у Запорізькій області.

Крім того, спірним рішенням Бердянської міської ради порушено вимоги містобудівного законодавства, так як земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується на території сезонних громадських центрів.

На підставі викладеного, прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати п.7.5 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання №12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку, площею 0,0655га, виданий на ім'я ОСОБА_4 для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0655га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку, площею 0,0655га, виданий на ім'я ОСОБА_5 для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0655 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0655га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданому ОСОБА_5 та повернути територіальній громаді м.Бердянська в особі Бердянської міської ради.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року позов задовлено.

Визнано незаконним та скасовано п.7.5 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання №12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам».

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку, площею 0,0655га, виданий на ім'я ОСОБА_4 для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0655га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку, площею 0,0655га, виданий на ім'я ОСОБА_5 для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0655га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5.

Витребувано з володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею о,о655га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданому ОСОБА_5, на користь територіальної громади м.Бердянська в особі Бердянської міської ради.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом, 28 січня 2010 року Бердянською міською радою на 78 сесії п'ятого скликання було прийнято рішенням № 12 від "Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», пунктом 7 якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано громадянам України у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації, зокрема у п. 7.5. - ОСОБА_4 земельну ділянку площею площею 0,0655га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

На підставі цього рішення відповідач ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43.

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Статтею 4 ВК України, пунктом "б" частини першої статті 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) визначено, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року №434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Згідно з пунктом "ґ" частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Отже, за змістом наведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, відповідно до пунктів 5, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року №486, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення.

З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку, з урахуванням конкретної ситуації.

З огляду на викладене, встановивши, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 30 м від урізу води Азовського моря, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, є прибережною захисною смугою, зміна її цільового призначення в установленому законом порядку здійснена не була, а тому її передано у власність ОСОБА_4 для індивідуального дачного будівництва неправомірно.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї.

ОСОБА_3 на теперішній час є власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2012 року, укладеного з ОСОБА_5, якій вона належала на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2010 року, укладеного з ОСОБА_4

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Від добросовісного набувача майно може бути витребувано з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК, а саме якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави внаслідок незаконної її передачі і поза волею власника, суд дійшов до правильного висновку про необхідність її повернення територіальній громаді м. Бердянська, як це передбачено ст. 388 ЦК України.

Витребування майна за цих обставин не ставиться в залежність від добросовісності набувача такого майна.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що під час прийняття п.7.5 рішення сімдесят восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради №12 від 28 січня 2010 року Бердянською міською радою грубо порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_4, а тому зазначений пункт рішення є незаконним, а державні акти на право приватної власності на земельну ділянку повинні бути визнані недійсними. У зв»язку з чим на підставі ст.388 ЦК України спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_3 та повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді м. Бердянська.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність таких висновків ст. 388 ЦК України та практиці Верховного Суду України, необґрунтовані.

Аналогічна правова позиція щодо визнання незаконними рішення виконкому про розробку проекту відведення, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність, а також витребування земельних ділянок, переданих у власність на підставі таких незаконних рішень, висловлена в постановах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-57цс13, від 21 травня 2014 року а № 6-16 цс14, №6-152 від 29 жовтня 2014 року та № 6-155цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року досліджуючи аналогічне питання вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Зокрема, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський суд з прав людини у п. 54 рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року при вирішенні цього ж питання зазначив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

У даній справі отримання відповідачами земельної ділянки у власність пов'язано із порушенням законного порядку її приватизації, а само повернення земельної ділянки у державну власність має суспільний інтерес в контексті як правильного застосування законодавства, так і відновлення законного права постійного користувача. При цьому відповідачі не позбавлені права на захист свого права на відшкодування можливих збитків, завданих як від незаконних дій органу влади в процесі приватизації так і в результаті оспорювання договору купівлі-продажу. Крім того, відповідачі не позбавлені можливості набуття цих же земельних ділянок у встановленому законом порядку, що в цілому становить справедливий баланс інтересів суспільства та прав власників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-92цс13 за наслідками розгляду справи за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної власності права власності на земельну ділянку та її повернення, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою для застосування.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом до спірних правовідносин строків позовної давності, спростовуються матеріалами справи.

Як встановлено судом, зазначені обставини щодо неправомірності передання спірної земельної ділянки стало відомо при перевірці дотримання вимог природоохоронного законодавства Бердянською міжрайонною прокуратурою у жовтні 2012 року, а з позовом прокурор звернувся у червні 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченої ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Посилання апелянта про те, що прокурор знав про винесене рішення Бердянською міською радою ще у 2010р. і приніс на нього протест, не приймається до уваги, оскільки після протесту спірна земельна ділянка не була передана територіальній громаді м. Бердянську, а продовжувалася відчужуватися, про що стало відомо лише у 2012р. в ході перевірки.

Крім цього, відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений.

Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому колегія суддів вважає, що у відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: