УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Ізмайлової Т. Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в інтересах якого діє Федоришен Віталій Григорович, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом, який в ході судового розгляду був уточнений, до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 07 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 26 400 доларів США на строк до 04 грудня 2011 року включно, зі сплатою за користування кредитом 12,5 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 02 лютого 2015 року становить 6 313,20 доларів США, з яких: заборгованість за відсотками - 4 186,01 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 67 636,78,34 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2 127,19 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 34 370,75 грн та яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в інтересах якого діє Федоришен В.Г., просить зазначені рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було пропущено трирічний строк позовної давності для захисту своїх інтересів.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 26 400 доларів США зі сплатою 12,5% річних на строк до 04 грудня 2011 року включно.

Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість за кредитним договором станом на 02 лютого 2015 року становить 6 313,20 доларів США та складається із заборгованості за відсотками - 4 186,01 доларів США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2 127,19 доларів США.

Також судами встановлено, що ОСОБА_6 здійснила останній платіж в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 27 лютого 2012 року в розмірі 249,06 доларів США.

ОСОБА_6 просила застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду з указаним позовом, про що зазначила в запереченнях проти позову (а. с. 29).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

В даному випадку кредитним договором передбачено, що сплата кредиту та процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, суди виходили із того, що ОСОБА_6 припинила виплату процентів за користування кредитом 17 січня 2009 року і саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності та виникло право у позивача на захист своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 04 грудня 2014 року тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Такого висновку суди дійшли без належного з'ясування фактичних обставин справи, оскільки не дали належної правової оцінки розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з якого вбачається, що ОСОБА_6 здійснювала виплату процентів за користування кредитом 07 травня 2009 року в сумі 100,00 доларів США, 15 квітня 2011 року - 127,57 доларів США, 30 травня 2011 року - 125,15 доларів США, 30 червня 2011 року - 101,12 доларів США, 29 липня 2011 року - 124,85 доларів США, 31 серпня 2011 року - 100,00 доларів США, 30 вересня 2011 року - 100,00 доларів США, 27 лютого 2012 року - 249,06 доларів США, та відповідно не зробили відповідних правових висновків щодо переривання перебігу позовної давності.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в інтересах якого діє Федоришен Віталій Григорович, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук