Справа №489/4993/15-ц 19.11.2015 19.11.2015 19.11.2015
Справа 489/4993/15ц
Провадження № 22 -ц784/2735/15 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю:

представника позивача Ремешевського Є.А.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк, товариство) звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором.

Позивач зазначав, що 19 липня 2011 року між банком та відповідачем було укладено договір з випуску та обслуговування Карт, відповідно до якого банк випускає Клієнту Картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Відповідач підписав заяву, в якій зазначено, що підписана заява разом з Умовами та правилами банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою (далі - Правила) та Тарифами банку (далі - Тарифи), які викладено на банківському сайті, складає між ним та банком договір банківських послуг. Відповідно до Умов позивач, як держатель кредитної картки, мав право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних підприємствах, з якими банк уклав договір співпраці, в межах розрахованого банком ліміту клієнту по даному сервісу. Підписання чека, роздрукованого в РОS - терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами» було акцептом умов використання вказаного сервісу.

7 грудня 2013 року відповідач скористався сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві ТОВ «Віндовс» та уклав з банком кредитний договір № 7965, згідно якого отримав кредит у розмірі 9960 грн. 40 коп. із сплатою комісії за сервіс в розмірі 51,75 %, комісії екваєрської 1,60 % та комісії загальної 2,16 %.

Отримавши кредит, він його не повернув. Станом на 10 червня 2015 року у нього перед банком утворилась заборгованість в розмірі 9088 грн. 99 коп., яка складається із 7548 грн.55 коп. заборгованості по кредиту; 631 грн. 44 коп. - пені, 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 409 грн. штрафу (процентної складової). Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року позов задоволено частково. З відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка складається із 7548 грн. 55 коп. заборгованості по кредиту та 631 грн. 44 коп. пені, а всього 8179 грн. 99 коп. Розподілено судові витрати.

У іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт зазначає, що дійсно він придбав з використанням вказаного банком сервісу товар в ТОВ «Віндовс» (замовивши пластикові вікна). За картковим рахунком йому виставлена заборгованість за первісним внеском - 629 грн. 71 коп. Однак в межах чотирнадцятиденного строку, а саме 22 грудня 2013 року він відмовився від отримання товару та повернув його. У зв'язку з чим, банк списав з нього вказану заборгованість. Інших сум грошових коштів він не повинен сплачувати банку. Так, банк не надав чеку (в якому повинні бути відображені кількість платежів та їх розмір на користь торгової організації) чи його копії, на підтвердження умов укладення кредитного договору. Тоді як за чеком банк повинен був проводити списання грошових коштів на користь ТОВ «Віндовс» протягом 24 місяців по 415 грн. 02 коп., а у разі недостатності коштів на картці, банк повинен був встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу. В свою чергу умовами договору еквайрінга, укладеного між банком та торговельною організацією, остання у разі повернення товару, зобов'язана була перерахувати гроші за товар банку (п. 3.7.2.2.35 та п. 3.7.1.4.7). На виконання Умов на його картковий рахунок було перераховано 629 грн. 71 коп. за товар. Щодо іншої суми, то банк не повинен був за умовами договору її перераховувати на користь продавця та взагалі не довів, що перерахував 9820 грн. 81 коп. за кредитним договором, укладеним між сторонами.

Суд помилково визначив суму, яка повинна була бути перерахована банком продавцю, та за умов договору складала 9339 грн. 69 коп., а не 9960 грн. 40 коп. Також суд, на думку апелянта дійшов помилкового висновку про невиконання позичальником обов'язку пред'явити вимогу ТОВ «Віндовс» про повернення всієї вартості товару, включаючи різницю, сплачену банком в якості кредитування і саме невиконання цього обов'язку призвело до подальшого утворення заборгованості. Судом взагалі помилково застосовані п.2.1.1.10.6 і п .2.1.1.10.7 Умов, оскільки вони стосуються дій після повної оплати товару, а не оплати частинами. Суд не врахував, що з його кредитної та зарплатних карт було списано 3187 грн. 68 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Тому заборгованість по кредиту не могла перевищувати 6143 грн. 01 коп.

Представник позивача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2011 року відповідач оформив заяву-анкету про приєднання до Умов та надав свою згоду на випуск і обслуговування карт. Власноручним підписом на заяві він погодився, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами, а також Тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Після чого він отримав кредитну картку.

Умовами п. 1.1.1.73, передбачалося надання послуги «Оплата частинами. Без переплат», а саме послуга по організації обслуговування і проведенню розрахунків по операціям, здійсненим з використанням платіжних карт, на які поширюється послуга «Оплата частинами. Без переплат», згідно яких держатель картки доручає Банку здійснювати регулярні платежі в адрес Торговця в розмірі і кількості, указаних в квитанції, надрукованої на POS терміналі при автоматизації послуги «Оплата частинами».

Положеннями пунктів 2.1.1.14. - 2.1.1.14.4 Умов передбачалося, що Держатель кредитної картки має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних центрах підприємства, з яким Банк уклав договір Розширеного єквайринга. Підписання чеку, роздрукованого в POS терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами», є акцептом умов використання сервісу «Оплата частинами».

Відповідач скористався сервісом «Оплата частинами» за договором банківських послуг 7 грудня 2013 року, придбавши у ТОВ «Віндовс» товар - пластикові вікна. У виданому відповідачу чеку була визначена сума транзакції - 9960грн. 40 коп., кількість платежів - 24 місяця, сума платежів - 415 грн. 02 коп. та сума виплаченого платежу при придбані товару - 629 грн. 71 коп. ( а.с. 85).

9 грудня 2013 року банк перерахував кошти на поточний рахунок ТОВ Груп «Віндовс» № 6930 двома платежами 9820 грн. 81 коп. та 139 грн. 59 коп. Останній увійшли в загальний платіж в 68511 грн. 39 коп. (а.с. 110 -111).

22 грудня 2013 року відповідач повернув товар продавцю, що відображено у виписці по картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому на його ім'я. У зв'язку з чим, банком на картковий рахунок було повернуто - 629 грн. 71 коп. Повна перерахована банком сума за товар, який придбавався відповідачем, а саме 9960 грн. 40 коп., банку не повернута.

З викладеного вище виходить, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким банк надав останньому кредит для придбання товару. Розрахунок за товар, за згодою позичальника, банк перераховував через електронну систему.

Встановивши, що отримані за кредитним договором гроші відповідач в повному обсязі не повернув, суд з посиланням на норми зобов'язального права обґрунтовано стягнув з відповідача залишок невиплаченого кредиту. Також, суд стягнув на користь банку пеню. В задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу відмовив.

Доводи в апеляційній скарзі про недоведеність укладення кредитного договору із сумою кредиту на 9960 грн. 40 коп., відсутність у відповідача обов'язку сплачувати вказану суму та обов'язок повернути гроші продавцем, суперечать викладеним обставинам та вимогам матеріального права та Умовам.

Факт укладення та відмови від договору споживчого кредиту відповідачем не спростовувався.

Як зазначалося, ідентифікація особи Позичальника та його згода на отримання споживчого кредиту здійснювалася у передбачений Положенням (п. 1.11), а також Умовами (п. 1.1.14 із підпунктами) спосіб - шляхом фізичної присутності пластикової картки - спеціального платіжного засобу, та введення пін-коду. Розрахунок за проданий товар здійснювався не з рахунку користувача платіжної картки, а за його дорученням за рахунок кредитних коштів банку.

В аналогічний спосіб здійснювалось розірвання договору купівлі-продажу та припинення дії договору про надання споживчого кредиту. При цьому, внаслідок розірвання договору купівлі-продажу у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» саме відповідач, як сторона договору отримав право вимагати повернення коштів від продавця товару.

В свою чергу позивач здійснив у відповідності до абз. 6 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повернення отриманого першого платежу за кредитним договором та у відповідності до абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та отримав право вимоги від відповідача, сплачених за товар грошових коштів.

Укладення кредитного договору (згоду на що в наступному відкликано відповідачем) у зв'язку з придбанням ОСОБА_3 товару підтверджується довідкою банку від 18 вересня 2014 року (а.с. 85). Зміст довідки аналогічний чеку. В довідці, як було згадано, відображені відомості про суму транзакції. Перерахування грошей за товар підтверджено випискою зі вказаного рахунку банку від 9 грудня 2013 року.

Відповідач, виходячи з його дій, погоджувався з умовами кредитного договору та знав, що за товар проведено розрахунок, у зв'язку з чим сплатив за кредитом 2411 грн. 85 коп.

Твердження ОСОБА_3 про те, що він не знав про заборгованість за кредитом, так як брав декілька кредитів в банку та погашав їх, не спростовують вказаного висновку. Відповідач мав можливість пересвідчиться в правильності розрахунків банку при погашенні всіх його боргів. Те, що ОСОБА_3 не заявляв претензій банку з приводу спірного кредитного договору, свідчить про те, що він погоджувався з обов'язком сплатити взятий на придбання товару кредит.

Повернення відповідачем товару та відкликання ним згоди на укладення договору споживчого кредиту, не звільняє його від обов'язку повернути кредит. У відповідності до вимог ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з відкликанням згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Пунктами 2.1.1.10.6 Умов передбачено, що якщо оплачений по Карті товар/послуга повернуті або не отримані Держатель карти повинен отримати від працівника торгівельної фірми зворотний рахунок (розрахунковий документ), який повинен містити номер карти і суму, яка підлягає поверненню. Повернення вартості товару/послуг здійснюється торгівельною фірмою шляхом зарахування суми на картрахунок Держателя на протязі 45 днів після оформлення зворотного рахунку.

Наступним пунктом Умов (2.1.1.10.7) визначено, що при неотриманні коштів по зворотному рахунку на протязі 45 днів Держатель повинен повідомити про це банк для урегулювання питання з торгівельною фірмою, надав копії зворотного чеку і переписки з торгівельною фірмою по даному питанню.

Вказані пункти Умов хоча і передбачають можливість зарахування в рахунок погашення кредиту повернені торговцем суми за товар, але не змінюють сторін по кредитному договору та їх обов'язків.

За викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді : В.І. Козаченко

Л.М. Царюк