"12" листопада 2015 р.
Справа №642/563/15ц
Провадження №2/642/540/15ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, стягнення матеріальної, моральної шкоди, судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2015 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ФО-П ОСОБА_1 з наступними вимогами.

Визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 у наступних джерелах: письмових поясненнях по цивільній справі №2609/22762/12, що знаходиться в провадженні ОСОБА_3»янського районного суду м. Києва; усних поясненнях по цій справі; у заяві до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а саме наступну інформацію: «Документ під назвою «Дослідження та аналіз результатів експертного висновку по матеріалам цивільної справи №2609/22762/12», виконаний НТУ «ХПІ» позивачем підроблений».«В судовому засіданні 28.04.2014 р. відповідач представив беззаперечні докази, які свідчать, що Висновок спеціалістів Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут» від 17.03.2014 р. підроблений позивачем». «Позивач в судовому засіданні 21.05.2014 р. зробив заяву, що патент України №25198 відповідає критерію «Новизна» ( мається аудіо запис засідання)»

Зобов'язати ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від набрання рішенням законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом направлення листів до ОСОБА_3»янського суду м. Києва та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із зазначенням у них такого тексту: «Поширену мною раніше інформацію щодо вчинення ОСОБА_1 дій по підробці висновку НТУ «ХПІ» та визнанню відповідності патенту України №25198 критерію «новизна» вважати недостовірною».

ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 10000 гр. і судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено про те, що у Соломянскому райсуді м. Києва розглядається цивільна справа №2609/22762/12 ( суддя Калініченко О.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності та ОСОБА_2 про визнання недійсним деклараційного патенту України №25198 на корисну модель «Сухе пальне», оскільки зазначений патент не відповідає умовам пп.1,5 ст.6 та п.2 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 були, зокрема, надані наступні документи: висновок дослідження проведеного патентно-правовою фірмою «Інвента»; висновок Харківського національного університету цивільного захисту; висновок дослідження, проведеного ТОВ «Патентне-правове агентство «Аргента»; висновок дослідження, проведеного спеціалістами Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут».

У позовній заяві також зазначено, що протягом розгляду справи ОСОБА_2 неодноразово поширювалась інформація, що не відповідає дійсності та ганьбить честь та гідність позивача.

Така інформація була поширена ОСОБА_2 у наступних документах.

У письмових поясненнях від 25.04.2014 р. ОСОБА_2 зазначив: «Документ під назвою «Дослідження та аналіз результатів експертного висновку по матеріалам цивільної справи №2609/22762/12» виконаний НТУ «ХПІ» підроблений.

18.06.2014 р. ОСОБА_2 на особистому прийомі у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України було подано скаргу (заяву) щодо неправомірної поведінки судді. У вказаній скарзі (заяві) ОСОБА_2, зокрема, вказано.1) «В судовому засіданні 28.04.2014 р. відповідач 2 представив незаперечні докази, які свідчать, що висновок Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 17.03.2014 р. підроблений позивачем». 2) «Позивач в судовому засіданні 21.05.2014 р. зробив заяву, що патент України №25298 відповідає критерію «Новизна» (мається аудіо запис засідання)».

Зазначені твердження відповідача є недостовірною інформацією, що формує негативну оцінку діяльності позивача, принижує оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, породжує сумніви щодо дотримання ним моральних та правових норм.

У звязку з поширенням відповідачем недостовірної інформації позивач знаходиться у стані постійного нервового хвилювання, напруження та стресу, в результаті чого у позивача різко знизилася працездатність, що негативно впливає на якість виконання ним своїх трудових обовязків та досягнення позитивних результатів у праці. Вказані дії відповідача суперечать основним засадам правової держави в частині поваги, недоторканості до честі та гідності людини.

( т.1 а. с. 1-8).

09 червня 2015 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2, в якій він просив визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_1 відносно нього у наступних джерелах. А) у первісній позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації у цивільній справі №642/563/15ц, а саме: «відсутність підробки вказаного документу фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області». Б) у додаткових поясненнях ОСОБА_1 від 08.05.2015 р. стосовно заяви відповідача ОСОБА_2 від 27.04.2015 р., а саме: «наразі відповідач шляхом зловживання своїми процесуальними правами, визнаними нормами чинного законодавства, цілеспрямовано затягує розгляд цивільної справи №642/563/15ц, намагаючись унеможливити винесення рішення по суті заявлених позовних вимог».

Зобовязати ОСОБА_1 не пізніше наступного дня від набрання чинності рішення у зазначеній справі спростувати інформацію, вказану в п. п. 2а,2б шляхом направлення листа до Ленінського районного суду м. Харкова із таким текстом: «Поширену мною раніше інформацію про те, що відсутність підробки висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р. фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, а також, що відповідач ОСОБА_2 шляхом зловживання своїми процесуальними правами, цілеспрямовано затягував розгляд цивільної справи №642/563/15ц, намагаючись унеможливити винесення рішення по суті заявлених позовних вимог, вважати недостовірною».

У зустрічному позові ОСОБА_2 також просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 35000 гр. у якості відшкодування моральної шкоди і судові витрати.

Після цього ОСОБА_4 надав до суду уточнення до зустрічної позовної заяви в яких просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду в сумі 60000 гр., витрати на лікування у розмірі 1300 гр. в ДЛПЗ «Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці, 6000 гр. за дослідження фахівця-психолога і 1042 гр. 20 коп. за транспортні витрати, всього 68342 гр. 20 коп., а також судові витрати за зустрічним позовом.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що він з 1991 р. працює директором «БІОН» ЛТД ТОВ. ОСОБА_5 вищу освіту, наукову ступінь кандидата технічних наук. Підприємство «БІОН» ЛТД ТОВ виготовляє побутові товари, в тому числі такий вид продукції як «Сухе пальне». Він є винахідником 2-х патентів України на «Сухе пальне». З 2014 р. «БІОН» ЛТД ТОВ виконує держзамовлення на поставку «Сухого пального» для Збройних сил України».

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який до 27.05.2012 р. також виготовляв схожу продукцію під назвою «Сухе пальне». Оскільки цю продукцію він виготовляв з порушенням чинного законодавства, незаконно використовуючи його, ОСОБА_2, патент №25198 «Сухе пальне», рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2012 р. ОСОБА_1 було заборонено виготовлення товарів (сухого пального), які виготовлені з

використанням патенту України №25198.

26.09.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3»янського районного суду м. Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності (ДСІВ) та ОСОБА_2 про визнання недійсним патенту України №25198 на корисну модель «Сухе пальне» ( справа №2609/22762/12). Справа до теперішнього часу не розглянута.

В якості доказу ОСОБА_1 ОСОБА_3»янському райсуду м. Києва була надана ксерокопія висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р.. З огляду на те, що копія цього документу містить ознаки підробки, а ОСОБА_1 не надав на вимогу суду його оригінал, він, ОСОБА_2, неодноразово звертався до ОСОБА_3»янського райсуду м. Києва з проханням виключити цей документ із кола доказів по справі.

Крім того, СВ Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області 03.03.2015 р. були внесені відомості до ЄРДР за №0001067 з правовою кваліфікацією за ст. 358 ч.2 КК України (складання чи видача експертом завідомо підроблених офіційних документів) і розпочате досудове розслідування по факту внесення в висновок спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р. недостовірних відомостей. ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_5 відомо про вказане досудове слідство, бо вони були допитані у якості свідків по цьому провадженню. ОСОБА_5 дав слідчому свідчення про те, що він не знає, де знаходиться оригінал висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р.. ОСОБА_1 у якості свідка пояснив, що не памятає як він отримав висновок НТУ «ХПІ», проте заявив, що він заплатив за цей висновок 1000 гр., кому не памятає.

Однак, згідно довідки головного бухгалтера НТУ «ХПІ» від 20.03.2015 р. №66-18/68 «від замовника ФОП ОСОБА_1 по договору №82460 від 11 березня 2014 р. кошти не поступали».

В первісній позовній заяві про захист гідності, честі та ділової репутації ОСОБА_1 зазначив, що « твердження відповідача стосовно вчинення ОСОБА_1 кримінального злочину у вигляді підробки висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» є недостовірними, а звинувачення безпідставними та недоведеними належними засобами доказування. Відсутність підробки вказаного документу фактично вже була встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області.

Як випливає із наведеного ОСОБА_1 фактично повідомляє суду про наявність в його, ОСОБА_2, діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення суду про вчинення злочину) і вводить суд в оману, стверджуючи, що відсутність підробки вказаного документу фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області.

Вказана інформація є недостовірною, ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації керівника субєкту підприємницької діяльності. Діями ОСОБА_1 по поширенню недостовірної інформації були порушені його особисті немайнові права

У додаткових поясненнях ОСОБА_5 від 08.05.2015 р. зазначено, що «на думку позивача (ОСОБА_1О.) наразі відповідач (тобто ОСОБА_2А.) шляхом зловживання своїми процесуальними правами, визнаними нормами чинного законодавства, цілеспрямовано затягує розгляд цивільної справи №642/563/15-ц, намагаючись унеможливити винесення рішення по суті заявлених вимог (а.с.63). Це твердження вмотивовано тим, що 08.04.2015 р. через відсутність ОСОБА_2 суд відклав розгляд справи на 12.05.2015 р., а також фактом подання ОСОБА_2 заяви від 27.04.2015 р. про відкладання судового розгляду та призначення по справі попереднього судового засідання.

Втім перед поданням до суду «додаткових пояснень» від 08.05.2015 р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 додатково ознайомився з матеріалами цивільної справи, в якій на аркуші 57 міститься довідка начальника поштового відділення №93 про те, що рекомендований лист з повідомленням був вручений ОСОБА_2 17.04.2015 р.. Тобто ОСОБА_2 отримав виклик до суду пізніше дати розгляду справи, а тому з обєктивних причин не зміг прийняти участь в цьому судовому засіданні. Представник ОСОБА_1 також ознайомився з його, ОСОБА_2, заявою від 27.04.2015 р. щодо переносу справи з 12.05.2015 р. на іншу дату у звязку з його перебуванням у щорічній відпустці.

Поширена відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 інформація щодо зловживання ним, ОСОБА_2, своїми процесуальними правами, цілеспрямованого

затягування розгляду цивільної справи, намагання унеможливити винесення рішення по суті заявлених позовних вимог ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації керівника субєкту підприємницької діяльності.

Зазначені вище факти поширення ОСОБА_1 негативної інформації стали інтенсивно психотравмуючими факторами, стан його здоров»я значно погіршився. На фоні отриманої психо-емоційної травми внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 він вимушений звертатися за медичною допомогою, у нього підвищений артеріальний тиск. Настали: безсоння, головний біль, емоційний розлад, низька працездатність, що призвело до матеріальних втрат внаслідок неможливості ефективно керувати підприємством, яке він очолює.

З 16.06.2015 р. по 19.06.2015 р. він знаходився на лікуванні в ДЛПЗ «Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці». Вартість лікування склала 1300 гр..

Згідно висновку дипломованого київського фахівця-психолога ОСОБА_6 діями ОСОБА_1 внаслідок поширення недостовірної інформації йому спричинені моральні страждання. Майновий еквівалент моральних страждань дорівнює 60000 гр.. Вартість зазначеного психологічного дослідження склала 6000 гр., вартість проїзду до м. Києва для обстеження психологом і на зворотній шлях до м. Харкова - 1042,2 гр.. Вказані грошові суми компенсацій він просить стягнути з ОСОБА_1.

( т.1 72-77, 203208, т.2 а. с. 2-8).

У судовому засіданні сторони свої позовні вимоги підтримали, проти задоволення позову опонента заперечували і дали пояснення, які є аналогічними їх позовним заявам і письмовим запереченням наведеним вище.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 дав такі ж покази про факти, зазначені в його позовній заяві

Допитана у якості свідка ОСОБА_2, дружина ОСОБА_2, пояснила, що позов ОСОБА_1, завдав її чоловіку ОСОБА_2 моральних страждань, оскільки викладені у позові факти не відповідають дійсності. Внаслідок цього стан здоров»я і працездатність ОСОБА_2 погіршилися, була завдана шкода його діловій репутації, як керівника.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовів необхідно відмовити з наступних підстав.

У 2012 р. ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив заборонити ОСОБА_1 виробництво товарів, які виготовлені з використанням патенту №25198 від 25.07.2007 р. та стягнути з відповідача збитки, які були заподіяні з 11.04.2007 р. в сумі 53368 гр.. Рішенням господарського суду Харківської області від 23 травня 2012 р. позовні вимоги були задоволені повністю ( ч.1 а. с. 140 147).

26 вересня 2012 р. ФО-П ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_6»янського районного суду м. Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності та ОСОБА_2 про визнання недійсним деклараційного патенту України №25198 на корисну модель «Сухе пальне», мотивуючи тим, що патент не відповідає умовам пп. 1,5 ст.6 та п.2 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» ( справа №2609/22762/12).

В якості доказу ОСОБА_1 надав ОСОБА_6»янському районному суду м. Києва ксерокопію висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» по матеріалам справи №2609/22762/12 від 17 березня 2014 р., згідно якого патент України №25198 на корисну модель «Сухе пальне» не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі «промислова придатність» і «новизна» - на дату подання заявки на видачу патенту( т.1 а. с. 27-30, т.2 а. с. 69 72).

Рішення по цій справі не винесено.

ОСОБА_1 вважає, що під час розгляду справи ОСОБА_6»янським райсудом м. Києва ОСОБА_2 неодноразово поширював інформацію, що не відповідає дійсності та ганьбить його честь і гідність, стосовно того, що висновок дослідження, проведеного спеціалістами НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р., ним підроблений. Такі ж відомості про підробку документу ОСОБА_2 зазначив у скарзі (заяві) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо неправомірної поведінки судді Солом»янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 (т.1 а. с. 16 25).

28 січня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування зазначеної недостовірної інформації (т.1 а. с. 1-8).

09 червня 2015 р. під час слухання справи №642/563/15ц за вказаним позовом ОСОБА_1 про захист гідності, честі та ділової репутації до суду звернувся ОСОБА_8 із зустрічною позовною заявою про захист його честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (т.1 а. с. 72 77) .

У зустрічній позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 приховали від суду відому їм достовірну інформацію щодо кримінального провадження за ст.358 ч.2 КК України і про перевірку їх на причетність до підробки і використання підробленого документу. В первісній позовній заяві про захист гідності, честі та ділової репутації вказана недостовірна інформація стосовно вчинення ОСОБА_1 кримінального злочину у вигляді підробки документу і про те, що відсутність підробки документу фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Також у зустрічному позові була поширена недостовірна інформація щодо зловживання своїми процесуальними правами цілеспрямованого затягування розгляду цивільної справи, чого насправді не було.

На час розгляду цієї справи питання про підробку висновку дослідження НТУ «ХПІ» СВ Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області не вирішене.

Таким чином сторони обвинувачують один одного у поширенні недостовірної інформації під час розгляду цивільних справ шляхом надання доказів і письмових документів, а також ОСОБА_1 обвинувачує ОСОБА_2 у поширенні недостовірної інформації, яке виразилося у поданій ним до ВККСУ заяві ( скарзі) на дії судді, де зазначено про підробку документу ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 277 ЦПК України фізична особа, особисті майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростовування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове прав.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п.16 цієї ж Постанови, за ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до п.1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, якою є рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986р. по справі Лінгенса до республіки Австрія.

На підставі викладеного суд вважає, що сторони у справі висловили свою оцінку наведеним обставинам цивільних справ та свої припущення щодо порушення їх прав та інтересів, а також необхідності вчинити певні дії, у зв»яку з обставинами справи, у зв»язку з чим звернулися до органів, компетентних вирішувати поставлені ними питання.

За думкою суду надання сторонами у цивільній справі доказів, позовних заяв, усних чи письмових пояснень у яких наводяться їх доводи в обґрунтування заявлених вимог, не може вважатися поширенням недостовірної інформації.

З урахуванням наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позовів.

Приймаючи до уваги, що у задоволенні обох позовів відмовлено, суд відмовляє у стягненні заявлених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 інших позовних вимог, а також на підставі ст.88 ЦПК України відмовляє позивачам у стягненні судових витрат.

Керуючись ст. ст. ст.40 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 3,10,11,212-215 ЦПК України, ст.277 ЦК України, пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть оскаржити рішення в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання ними копії рішення.

Суддя А.В. Лазарєв