Справа 721/1114/15-ц
Провадження 6/721/34/2015
У Х В А Л А

Путильський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Проскурняка С.П., при секретарі Помазан М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Путила Путильського району Чернівецької області подання начальника ВДВС Путильського районного управління юстиції Чернівецької області про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, -

В С Т А Н О В И В :

Начальник ВДВС Путильського районного управління юстиції Чернівецької області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

В судове засідання державний виконавець не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд подання у його відсутності, подання підтримує просить суд його задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Враховуючи те, що подання про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань розглядається без повідомлення сторін по справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд прийшов до висновку, що подання не підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, передбачених п.1-9 цієї статті. Пунктом 5 цієї статті передбачено, якщо підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Виходячи з вимог ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, звертатися до суду із поданням щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що для обмеження громадянина у праві виїзду за кордон за поданням державного виконавця суду необхідно встановити, що боржник вчиняє дії, які направлені на ухилення від сплати боргу, при цьому має можливості виконати своє зобовязання.

В своєму поданні державний виконавець обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_1 в добровільному порядку вимогу про сплату боргу №Ф-64-25 в сумі 6312,71 грн., видану ДПІ в Путильському районі Чернівецької області не виконав, хоча йому було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження і він був ознайомлений з вимогою, на підставі якої має проводитись стягнення, при цьому коштів на рахунках в установах банків на імя боржника не виявлено.

Разом з тим, державний виконавець посилаючись на те, що боржник ухиляється від сплати боргу так і не надав суду необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що він має можливості виконати своє зобов'язання, і при цьому ухиляється від його виконання, а обмеження у праві виїзду за кордон дасть можливість стягнути суму бору, що в даному випадку не дає суду достатніх підстав для обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та керуючись ст.209,210,293,377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання начальника ВДВС Путильського району Чернівецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 17.11.1967р.н жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання ним своїх зобовязань - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.П. Проскурняк