Провадження № 2/752/5615/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.11.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 18041,65 гривень, пені в розмірі 5922,70 гривень, втрат від інфляції в розмірі 7090,36 гривень, 3% річних в сумі 335,13 гривень та судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2014 р. близько 15 год. 30 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Хонда» д.н. НОМЕР_2, що належить позивачу.

ОСОБА_2 відповідно до рішення суду був визнана винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач повідомив страхову компанію про настання Страхового випадку і 07.10.2014 р. подав заяву про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

Однак, відповідач лише частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 18041,65 гривень, що становить 50% від розміру матеріальної шкоди, посилаючись на фінансові труднощі.

Позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі протягом визначеного строку, в зв»язку з чим на підставі ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він просить стягнути з Страхової компанії пеню.

Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми страхового відшкодування, яке не було виплачено.

В подальшому позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині розміру страхового відшкодування, яке він просить стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 10824,99 гривень, а інші вимоги залишені без змін.

В судове засідання позивач не з»явився, подавши письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Третя особа в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом за адресою, зазначеною в позовній заяві.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ході розгляду справи було встановлено, що 20.09.2014 р. близько 15 год. 30 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля « «Хюндай» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Хонда» д.н. НОМЕР_2, що належить позивачу.

Винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний ОСОБА_2

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, яка була визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі Полісу № АС/9484576.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що 07.10.2014 р. позивач подав до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заяву та всі необхідні документи для здійснення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що 05.01.2015 р. ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» був виданий наказ № 2078-д/т, відповідно до якого Страховик прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 36083,30 гривень.

Як зазначає позивач, і зазначені обставини не спростовані відповідачем, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 25258,31 гривня.

Оскільки на момент розгляду справи відповідач не сплатив на рахунок позивача повну суму страхового відшкодування, то в силу Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повинен сплатити на користь позивача страхове відшкодування в сумі 10824,99 гривень.

Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як зазначалось вище, відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи 07.10.2014 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 05.01.2015 р.

Незважаючи на своєчасне прийняття відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування, зазначені суми в повному обсязі не були виплачені позивачу.

Відповідно до поданого позову позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 06.01.2015 р. по 19.06.2015 р. в розмірі 5922,70 гривень.

Однак, звертаючись до суду і визначаючи розмір пені, яка повинна бути стягнута з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач виходив з того, що відповідачем не була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 18041,65 гривень.

В ході судового розгляду встановлено, що невиплаченою є сума страхового відшкодування в розмірі 10824,99 гривень, з якої і повинна вираховуватись пеня.

Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 3553,63 гривні..

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного.

Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду.

Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами.

Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст.625 ЦК України і не можуть бути задоволені.

З огляду на зазначені вище обставини позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі в розмірі прапорційно до задоволених вимог (59,5% від суми заявлених вимог 24173,18 гривень).

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 10824 гривні 99 копійок, пеню в розмірі 3553 гривні 63 копійки, судовий збір в сумі 144 гривні 94 копійки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: