Справа № 191/3336/15-ц
Провадження № 2/191/1462/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Порошиної О.О.

при секретарі Бутенко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Василівської сільської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 серпня 2010 року померла її мати ОСОБА_2, яка постійно мешкала за адресою Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Воронове, вул. Леніна,51.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Воронове, вул. Леніна,51. Дійсна вартість вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,згідно технічного паспорта на житловий будинок від 02 вересня 2015 року,складає 65 699 (шістдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто дев'ять) гривень.

22 березня 2005 року ОСОБА_2 залишила заповіт в якому зазначила, що житловий будинок, розташований за адресою: Синельниківський район, с.Воронове, вул.Леніна, 51 заповідає донці ОСОБА_1, тобто їй, на умовах довічного проживання в ньому її сина ОСОБА_3, заповіт посвідчено секретарем Василівської сільської ради ОСОБА_4 Спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині, не має.

Спадщину після смерті матері вона прийняла, згідно із ст. 1269 Цивільного кодексу України так як у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Вона звернулася до державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але нотаріус відмовив їй у видачі цього свідоцтва так як право власності на житловий будинок розташований за адресою: Сикльниківський район, с.Воронове, вул.Леніна, 51 за ОСОБА_2 не зареєстровано.

Згідно довідки КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1514 від 16.09.2015 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: Синельниківський район, с.Воронове, вул. Леніна,51 заінвентаризовано за ОСОБА_2, право власності не зареєстровано.

Отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок вона не може, оскільки такий побудований у 1929 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не пов'язувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.

Спадковий будинок був збудований батьком спадкодавця ОСОБА_5 у 1929 році на земельній ділянці, наданій правлінням колгоспу для будівництва житла, і перейшов до матері після смерті діда в 1974 році по рішенню правління колгоспу їм. 18 Партз'їзда. Згідно записів у по господарських книгах, що збереглися в архіві сільської ради ОСОБА_2 була визнана головою домогосподарства і отримала право на житловий будинок № 51 по вул. Леніна в с. Воронове Синельниківського району Дніпро петровської області, як така що в ньому проживала, вела з померлим батьком спільне господарство,була його донькою та членом колгоспу,що підтверджується довідкою № 373 від 17 серпня 2015 року, виданою головою Василівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Оскільки її мати ОСОБА_2 визнана головою домогосподарства та власницею жилого будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область,Синельниківський р-н, с.Воронове, вул.Леніна, 51, про що свідчать записи в погосподарських книгах за 1958-1960 роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки,1980-1982 роки,то вважаю,що за мною може бути визнано право власності на спадкове майно.

У звязку з чим просить суд визнати за ОСОБА_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Воронове, вул. Леніна,51, а саме: житловий будинок А-1, літню кухню Г-1,сарай Б-1, сарай В-1, сарай Д-1, вбиральню Е-1, огорожу № 1-3, колодязь № 2, водоколонка К-1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка настала 15 серпня 2010 року.

До початку відкритого судового засідання позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути без її участі.

До початку відкритого судового засідання представник відповідача надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути без їх участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Факт смерті 15 серпня 2010 року спадкодавця ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 1-КИ № 361771, виданого 15 серпня 2010 року виконкомом Василівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с.4).

Згідно копії заповіту від 22.03.2005 року, посвідченого секретарем виконкому Василівської сільської ради 22.03.2005 року, ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1, житловий будинок розташований за адресою: село Воронове, вул. Леніна, 51 Синельниківського району Дніпропетровської області на умовах довічного проживання в ньому її сина ОСОБА_3. (а.с.47).

В матеріалах справи є довідка Василівської сільської ради Синельниківського району № 373 від 17 серпня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, буд..51 , Синельниківського району, Дніпропетровської області визнана головою домогосподарства та власницею жилого будинку (рік будівництва будинку 1929 рік) за даною адресою про що свідчать записи в по господарських книгах за 1958-1960 роки , 1974-1976 роки , 1977-1979 роки , 1980- 1982 роки ..Жилий будинок за вищевказаною адресою перейшов до неї від батька ОСОБА_5 після його смерті в 1974 році по рішенню правління колгоспу ім..18 Партз"їзда. Згідно Земельного кодексу до 1991 року землями в населених пунктах розпоряджалося правління колгоспу, через правління колгоспу, або загальні збори колгоспників, видавався дозвіл на будівництво житла , виділення нових ділянок для будівництва , ведення підсобного господарства , садівництва , визнання головою домогосподарства . Згідно записів у по господарських книгах, що збереглися в архіві сільської ради ОСОБА_2 була визнана головою домогосподарства і отримала право на житловий будинок с. Воронове, вул. Леніна, буд..51 , Синельниківського району, Дніпропетровської області , як така що в ньому проживала , вела з померлим спільне господарство , була його донькою та членом колгоспу. (а.с.14)

В матеріалах справи є довідка Василівської сільської ради Синельниківського району № 276 від 30 червня 2015 року, з якої вбачається, що жилий будинок та земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства, що належать на праві власності ОСОБА_2 дійсно розташовані за адресою с. Воронове, вул. Леніна, буд..51 , Синельниківського району, Дніпропетровської області. Довідка видана на підставі даних негосподарських книг №4 особистий рахунок №339 (за 2006-2010 роки) та книга №2 особистий рахунок №166 ( за 2001-2005 роки), що зберігаються у архіві сільської ради. (а.с.15).

В матеріалах справи є довідка видана КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 16.09.2015 року №1514, з якої вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: Синельниківський район, с.Воронове, вул. Леніна,51 заінвентаризовано за ОСОБА_2, право власності не зареєстровано. (а.с.12).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п. 2 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснюється: у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо».

З матеріалів спадкової справи № 56/2011 до майна померлої 15 серпня 2010 року ОСОБА_2, вбачається, що 11.02.2011 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті 15 серпня 2010 року матері ОСОБА_2.

В матеріалах спадкової справи міститься заява другого спадкоємця сина померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який відмовляється від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 на користь дочки померлої ОСОБА_1. Відомості про інших спадкоємців за законом в матеріалах спадкової справи відсутні.

Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені заповітом, а згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент смерті, у звязку з чим ОСОБА_2 немає можливості зареєструвати право власності.

Таким чином, оскільки житловий будинок спадкодавця ОСОБА_2, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Воронове, вул. Леніна, 51, збудований 1929 року та перейшов до неї в 1974 році, згідно записів погосподарських книг, вона визнана головою домогосподарства і отримала право на житловий будинок, тому записи у погосподарських книгах суд, визнає в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1261,1267, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 130, 175, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Василівської сільської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Воронове, вул.Леніна,51, а саме: житловий будинок А-1, літню кухню Г-1,сарай Б-1, сарай В-1, сарай Д-1, вбиральню Е-1, огорожу № 1-3, колодязь № 2, водоколонка К-1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка настала 15 серпня 2010 року.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8