АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2497/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу недійсним та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу недійсним та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.08.2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Дане будинковолодіння на момент продажу належало позивачу ОСОБА_6 на праві приватної власності.

ОСОБА_7 укладаючи угоду, діяла нібито від імені позивача на підставі доручення від 24.07.2003 року ОСОБА_6 стверджує, що протягом 2001-2005 років постійно перебував за межами України і доручення на продаж будинку нікому не надавав, а відповідач вчинила підробку документа та незаконно розпорядилась майном. Крім того позивач вказує, що вищевказаний будинок йому подарувала колишня теща.

09.09.2014 року Шполянським районним судом ОСОБА_7 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, але кримінальне провадження було закрито в зв'язку із закінченням строків давності.

Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 від 08.08.2003 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Стягнути з ОСОБА_7 суму ринкової вартості вказаного будинку станом на день відшкодування та провести його оцінку. Стягнути відповідачки на користь позивача 6000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не повністю ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу недійсним, відшкодування вартості майна та стягнення моральної шкоди суд першої інстанції прийшов до висновку, що право позивача порушено, але він пропустив строк позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Проте погодитись повністю з такими висновками суду першої інстанції не є можливим.

Встановлено, що на праві власності ОСОБА_6 належав житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1. 08.08.2003 року ОСОБА_7, яка діяла за дорученням від імені ОСОБА_6, продала ОСОБА_9 даний житловий будинок. ОСОБА_7 укладаючи дану угоду, діяла від імені позивача ОСОБА_6 на підставі підробленого доручення від 24.07.2003 року.

11.08.2014 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 358 КК України - підроблення документів, де кваліфікуючою ознакою є використання завідомо підробленого документа.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 09.09.2014 року ОСОБА_7 звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 358 КК України, в зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення.

Вважаючи порушеним своє право власності на будинок, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, стягнення з ОСОБА_7 суми ринкової вартості будинку станом на день відшкодування та стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в сумі 6000 гривень за порушення його права власності.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оспорюваний договір купівлі-продажу укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 08.08.2003 року, тобто до 1 січня 2004 року - дня набрання чинності ЦК України, тому вирішуючи даний спір суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтею 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином договір купівлі-продажу є двостороннім, сторонами в якому є продавець і покупець. Визнання такого договору недійсним впливає на права та обов'язки обох сторін в договору.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином на суд за ч. 4 ст. 10, ст. 213 ЦПК України покладається обов'язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню усіх обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем позов заявлений про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним лише до ОСОБА_7, яка представляла за дорученням права продавця будинку, до покупця будинку ОСОБА_9 позов не заявлявся і в процесі розгляду справи ОСОБА_9 не притягувалась до участі в справі в якості відповідача, хоча при умові задоволення позову та визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним вона втрачала своє право власності на будинок.

У порушення наведених вимог процесуального закону, суд першої інстанції, обґрунтовуючи рішення про порушення прав позивача та відмову йому в задоволенні позову за пропуском строків позовної давності, не роз'яснив позивачу необхідності залучення до участі в справі іншу сторону договору купівлі-продажу, який оспорюється позивачем та правових наслідків недійсності даного договору, формально пославшись на порушення строків позовної давності.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених ними вимог.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Диспозиція наведених норм обмежує розгляд справи судом апеляційної інстанції виходячи з того предмета й підстав позову, які зазначені у позовній заяві та не дає процесуальної можливості до залучення в якості відповідача по справі ОСОБА_9, другої сторони договору купівлі-продажу.

Обґрунтовуючи висновок про пропуск позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції послався на лист від 29.07.2003 року, відправлений відповідачкою ОСОБА_7 своїй дочці ОСОБА_10, а не позивачу по справі. Крім того, із змісту листа вбачається, що мова іде лише про отримання підробленого доручення на право продажі будинку ОСОБА_7 від імені ОСОБА_6 та пошук покупців на будинок.

Статтею 48 ЦК УРСР встановлено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 11, 130, 214, 215 ЦПК України підстав позову не уточнив, не визначився із характером спірних правовідносин та нормою правозастосування до них, та не роз'яснив позивачу що зазначені ним наслідки недійсності правочину як стягнення з ОСОБА_7 суми ринкової вартості будинку станом на день відшкодування та стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в сумі 6000 гривень за порушення його права власності не відповідають вимогам статті 48 ЦК УРСР, а можуть випливати з положень неналежного виконання представництва.

Так як суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові з мотивів невірного обрання позивачем способу захисту своїх порушених прав.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року задоволити частково, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу недійсним, стягнення вартості будинку та стягнення моральної шкоди.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :