Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна"

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 31 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15960,96 Євро, що за курсом НБУ в 16,50 грн. за 1 Євро еквівалентно 263355,84 грн., та 116354,21 грн. пені. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 17.11.2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір про надання кредиту в сумі 22800,00 Євро на строк до 17 листопада 2016 року. 24.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (позивачем) укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір про відступлення права вимоги. За умовами договору ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором. Оскільки відповідач істотно порушує кредитні зобов'язання, просив стягнути заборгованість у вказаній вище сумі.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 31 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "ОТП Факторинг Україна", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі кредитного договору від 17.11.2006 року відповідач ОСОБА_3 одержав в ЗАТ «ОТП Банк» кредит в сумі 22800,00 Євро на строк до 17 листопада 2016 року зі сплатою 12,99% річних за користування кредитом (а.с.5-8).

Згідно з договорами про відступлення права вимоги та купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ „ОТП Банк" передав позивачу права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких визначений в додатку №1 до договору, в тому числі і щодо ОСОБА_3 (а.с.13-24).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог.

При цьому суд обгрунтовано вважав, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК).

В заперечення проти висновків суду, апелянт посилається на те, що позов підтверджено належним чином.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу та правильність висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК суду надано право оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Лише суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності (ч.ч.2,3 ст.212 ЦПК).

Матеріали справи свідчать про те, що на підтвердження розміру заборгованості за кредитом позивачем надано „розрахунок" у формі таблиці із зазначенням лише кінцевих сум по кожному з видів заборгованості (за кредитом, пені) (а.с.11).

Разом з тим, зазначений доказ не містить детального розрахунку, який би відображав період нарахування пені та часу виникнення заборгованості, про що судом було вказано у протокольній ухвалі, постановленій в судовому засіданні з участю представника позивача та вподальшому- у письмовому повідомленні, направленому позивачеві рекомендованою поштою (а.с.70, 85,87).

Крім того, судом було запропоновано позивачу надати докази на підтвердження факту переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором.

Ненадання вказаних доказів унеможливлює виконання судом вимог закону щодо повного, всебічного та об"єктивного з"ясування всіх обставин справи, оскільки відповідач позов не визнає.

Такі вимоги суду узгоджуються з положеннями ч.4 ст.10 ЦПК. Проте, позивачем вони були проігноровані.

Особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки (ч.3 ст.27 ЦПК).

При вирішенні спору суд має дотримуватися принципу рівності прав обох сторін.

За наведених обставин, суд дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги, які не підтверджені доказами, висновків суду першої інстанції не спростовують. Позивач не скористався своїм правом явки в судове засідання в апеляційній інстанції, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином.

У зв"язку з цим апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, у х в а л и в:

апеляційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: