РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року м. Кремінна

Справа № 414/1570/15-ц

Провадження № 2/414/622/2015

Кремінський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Харченко Г.А.,

при секретарі Давіян С.Р.,

за участі позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кремінна справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Красноріченської селищної ради, третя особа Кремінська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та розподіл спадкового майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та розподіл спадкового майна, в якому вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 та дід ОСОБА_2 - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачі вказують, що не знали тривалий час про наявність спадкового майна у вигляді земельної ділянки, оскільки відповідного документу не мали. На даний час вони випадково дізналися, що ОСОБА_4 був включений до списку громадян - членів КСП «Залиман» та на його ім'я був виписаний сертифікат серії НОМЕР_1, але за життя він його не отримав. За даним сертифікатом ОСОБА_4 належали б земельна ділянка - рілля, площею 8,1119 га, пасовища 2,2700 га, сіножаті 0,7821 га, багаторічні насадження 0,0690 га. Ці земельні ділянки є не витребуваними. Позивачі вказують, що до даних правовідносин повинні застосовуватися норми ЦК УРСР та вони прийняли спадщину фактично, оскільки вступили в управління спадковим майном - обробляють огород, збирають врожай, здійснюють ремонт господарських будівель. А тому звертаються до суду та просять поновити строк звернення до суду та визнати за ними право власності в порядку спадкування по 1 / 2 частині земельної ділянки ОСОБА_5, який набув право на земельну частку із земель КСП «Залиман», площею 11,80 га.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 26).

Представник третьої особи в одному з судових засідань проти позову заперечував та вказав, що процедура виготовлення, погодження та затвердження технічної документації із землеустрою , порядок державної реєстрації земельних ділянок, державної реєстрації прав на земельні ділянки регламентована нормативно-правовими актами в сфері землеустрою. Позивачі з жодними заявами до третьої особи не зверталися, таким чином не відбулося досудового врегулювання спору. Тим більше, розгляд заяви виходить за межі цивільного спору про успадкування права на земельну частку та розподіл спадщини. Питання щодо зобов'язання райдержадміністрації виділити земельну частку повинно вирішуватися з урахуванням ст.ст. 17,18 КАС України. Надав письмові заперечення.

Суд, вислухавши позивачів та їх представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 був членом КСП «Залиман» та мав право на земельну частку (пай), площею 11,93 га, згідно сертифікату НОМЕР_1 (а.с. 12, 30-31). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_4 (а.с. 13), а ОСОБА_2 - його онуком (а.с. 6-7,10,14-15).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 вказаного Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не

закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга)

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини

пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що

залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох

місяців.

Відповідно до ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться

судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Суд враховує правову позицію ВСС України, яка викладена в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, згідно якого судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Зокрема вказано, що у випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Таким чином застосування норм ЦК УРСР до даних правовідносин обгрунтоване.

З викладеного суд приходить до висновку що спадкоємець за законом ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку з заявою про прийняття спадщини не звернувся та фактично не вступив в управління спадковим майном, а саме земельною ділянкою (паєм). Управління майном, а саме присадибною земельної ділянкою та ремонт господарських будівель ніяким чином не свідчить про управління спадковим майном - паєм, оскільки позивачі в судовому засіданні вказали, що безпосередньо перед зверненням до нотаріуса дізналися про існування у померлого права на земельну частку пай. Позивачем поважності строку пропуску прийняття спадщини суду не надано, оскільки з моменту смерті спадкодавця пройшло більше 15 років.

Що стосується позивача ОСОБА_2 то за приписами ЦК УРСР він взагалі не відносить до спадкоємців першої черги, оскільки до їх складу входять діти, дружина та батьки померлого. Батько позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 на час відкриття спадщини був живий, оскільки помер лише в 2010 році, а тому позивач ОСОБА_2 ніяк не може відноситися до спадкоємців першої черги. Друга ж черга спадкоємців ЦК УРСР містить вичерпний перелік спадкоємців, до кола яких позивач не входить, і додатковому тлумаченню або розширенню змісту не підлягає. До ОСОБА_2 також не застосовується спадкова трансмісія, оскільки його батько спадщину не прийняв в шестимісячний строк не через свою смерть в 2010 році, а з інших невідомих суду причин.

Розподіл спадщини, як того просять позивачі, проводиться за приписами ЦК УРСР лише в тому разі, коли спадкоємці прийняли спадщину. В даному випадку позивачі, які за позовною заявою є спадкоємцями, спадщину не прийняли, а тому поділу в судовому порядку вона не підлягає. Більш того, в даному випадку поділу спадщини як такого не може бути, оскільки спадщина складається з однієї ділянки та кожному зі спадкоємців належало б по 1 / 2 частині паю.

Вимоги щодо зобов'язання третьої особи виділити в натурі позивачам по 1/ 2 частині земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки позивачі ще не зверталися за таким виділом до третьої особи та нею ніяких рішень не приймалося. Суд погоджується, що задоволення позову могло спричинити виникнення у третьої особи обов'язку, але для заявлення такої вимоги необхідно відсутність дії з боку третьої особи або її відмова. Оскільки для виділу земельної ділянки необхідні виготовлення проектно-технічної документації та інші землевпорядні роботи, то суд вважає неправомірним обхід таких приписів земельного законодавства шляхом винесення судового рішення. Таким чином, на думку суду, це призведе до втручання в діяльність інших органів та установ, функції яких регламентовані законодавством.

Судові витрати відповідачем не заявлені.

На підставі вище викладеного, ст. ст. 524,525, 529,530, 548,549, 550, 551, 562 ЦК УРСР, перехідними положеннями ЦК України, та керуючись ст. ст.10, 60, 88, ч. 4 ст. 130; 212-215, ч.1 ст. 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Красноріченської селищної ради, третьої особи Кремінська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та розподіл спадкового майна залишити без задоволення через їх необґрунтованість.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги через Кремінський районний суд.

Суддя Г.А. Харченко