Справа № 760/4463/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

03 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, а 14 березня 2014 року уклав з нею договір дарування своєї квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С.

Після укладення договору дарування відповідач забрала всі його документи, проте як і раніше проживала окремо від нього, не виконувала домовленості щодо його забезпечення та утримання.

Оспорюваний договір дарування не відповідає його інтересам, і якби він розумів, що укладає договір дарування, який не передбачає його утримання, він би не уклав такий договір, оскільки іншого житла не має.

Вважає, що при укладенні договору дарування він помилився щодо правової природи даного договору, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення.

У судовому засідання представник позивача підтримала пред'явлений позов та просила його задовольнити. Пояснила суду, що сторони перебувають у шлюбі, проте проживали окремо, не вели спільного господарства та побуту. Позивач через складні життєві умови змушений був розглядати можливість укласти договір довічного утримання, і його наміри були спрямовані лише на такий правочин. Такий договір бажав укласти саме з дружиною.

Представник відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню. Підтримала свої письмові заперечення (а.с. 87-90). Пояснила суду, що після укладення шлюбу позивач та відповідач переїхали жити в орендовану квартиру, оскільки квартира позивача була в непридатному для проживання стані. За власні кошти відповідач почала робити ремонт у квартирі, погасила борги за комунальні послуги, підключила квартиру до мережі електропостачання, піклувалася про чоловіка, відвідувала його в лікарні, оплачувала ліки. Не проживають вони разом з часу подання позову, оскільки ОСОБА_1 забрали родичі. Позивач подарував їй квартиру після реєстрації шлюбу за власним волевиявлення, без будь-яких умов щодо довічного утримання. Їх стосунки були добрими до того, як у відносини втрутилися брат позивача та племінниця, які з корисливих мотивів наполягають на визнанні договору дарування недійсним.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2693 (а.с. 13).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 2005 року, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 8).

За договором дарування квартири від 14 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 404, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 117).

За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 червня 2015 року власником спірної квартири є ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири серія та номер 401, виданого 14 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. (а.с. 14).

Позивач просить визнати договір дарування квартири недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

На підтвердження доводів щодо визнання договору недійсним сторона позивача посилається на покази свідків та письмові докази.

Допитана судом свідок ОСОБА_4 показала, що знає позивача з 2001 року, вони проживають в одному будинку та під'їзді. Про договір дарування їй стало відомо вже після його укладення. Відповідач говорила їй, що буде доглядати позивача, але його доглядали родичі.

Свідок ОСОБА_5 показала, що проживає з позивачем в одному будинку, відповідача вона не знає. Позивач не розповідав їй про укладення договору дарування квартири, тому про такі події їй нічого не відомо. Позивач жив в своїй квартирі та інколи на декілька днів їздив до родичів.

Свідок ОСОБА_6 показав, що також проживає в одному будинку з позивачем, знає його давно. Відповідача бачив 4 чи 5 разів. Вони зустрічались в дворі будинку чи біля ліфту, там і розмовляли. При спілкуванні ОСОБА_1 говорив йому, що знайшов людину для утримання, а потім розповідав, що його обдурили. Свідок вважає, що позивач не бажав дарувати квартиру. Близько року тому родичі ОСОБА_1 розповіли йому, що останній хотів укласти договір довічного утримання, а уклав договір дарування.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилається на зміст договору дарування та покази свідків.

Так, допитаний судом свідок ОСОБА_7 показав, що знає сторін, оскільки робив ремонт в квартирі позивача взимку 2013-2014 року, його запросила відповідач. Виконуючи ремонтні роботи, він розмовляв з ОСОБА_1, в їх розмовах останній розповідав про свій намір подарувати квартиру дружині. Інколи він бував в квартирі, яку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знімали. Такі візити були пов'язані з вирішенням питань щодо ремонту квартири ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 показала, що відповідача знає давно. З позивачем спілкувалась на різдвяні свята 2014 року та десь на початку весни. На різдвяні свята вони всі разом були в гостях у батьків ОСОБА_2 У сторін були дуже теплі стосунки, і ОСОБА_1 говорив, що він так вдячний своїй дружині, що готовий їй подарувати все, що у нього є.

Аналізуючи покази свідків, суд приходить до висновку, що свідкам фактично нічого конкретно не відомо щодо обставин укладення договору дарування квартири та намірів сторін з цього приводу.

Не є таким доказом і колективне звернення жителів будинку АДРЕСА_1 про визнання договору недійсним, оскільки підписи мешканців будинку, зазначених у зверненні ніким не завірені. Крім того, саме звернення також не містить викладення обставин укладення договору дарування квартири. (а.с. 21-22).

На підтвердження укладення договору під впливом помилки, суду надано довідки про здоров'я позивача, а саме: довідку травмпункту Київської міської лікарні № 4 від 08 квітня 2014 року (а.с. 17); виписку № 3512 - копії з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1, який перебував у Київській міській лікарні № 4 з 16 березня 2014 року по 28 березня 2014 року (а.с. 18-19); виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1, який перебував у Київській міській лікарні № 6 з 26 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року (а.с. 20).

Саме на підставі цих довідок сторона позивача робить висновок про помилку при укладенні ОСОБА_1 договору дарування квартири від 14 березня 2014 року, проте такий висновок є лише оцінкою стану здоров'я позивача його представником в тексті позовної заяви та при наданні пояснень у судовому засіданні.

На підтвердження волевиявлення позивача на укладення договору дарування сторона відповідача посилається на текст оспорюваного договору дарування. З його змісту вбачається, що позивач своїм підписом підтвердив, що розуміє значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджує дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характер фіктивного та удавано правочину.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що докази на які посилається сторона позивача не доводять помилку ОСОБА_1 щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні оспорюваного договору дарування.

У своїх письмових додаткових поясненнях (а.с. 51-52, 134-140) представник позивача вказувала на укладення позивачем договору дарування під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Разом з тим, стороною позивача така заява до суду не подавалась, підстава позову не змінювалась, тому письмові пояснення представника позивача з приводу таких обставин не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вбачається, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 229 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: