УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом комерційної корпорації товариства з обмеженою відповідальністю «Глазген Інк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на предмет застави нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 вересня 2012 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року комерційна корпорація товариство з обмеженою відповідальністю «Глазген Інк» (далі - ТОВ «Глазген Інк») звернулось до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 16 серпня 2012 року просило визнати за позивачем право власності на майно ОСОБА_4, яке передане в заставу за договором застави нерухомого майна, посвідченого 26 серпня 2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Дутко Оленою Володимирівною, з подальшими змінами та доповненнями від 3 листопада 2003 року та 28 серпня 2005 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1, у рахунок погашення боргу у розмірі 44 623 доларів США, що становить 356676 грн 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 серпня 2003 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 укладено договір застави нерухомого майна, посвідчений 26 серпня 2003 року приватним нотарісуом Стрийського районного нотаріального округ Дутко О.В. (із подальшими змінами та доповненнями від 3 листопада 2003 року та 28 вересня 2005 року), за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку кредитору квартиру АДРЕСА_1.

Станом на 16 червня 2012 року заборгованість за кредитним договором становить 44 623,65 доларів США, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в обраний позивачем спосіб.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 вересня 2012 року позов задоволено. Визнано за позивачем право власності на майно ОСОБА_4, яке передано в заставу за договором застави нерухомого майна, посвідченого 26 серпня 2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Дутко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3008, із наступними змінами та доповненнями від 3 листопада 2003 року та 28 вересня 2005 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року доповнено резолютивну частину заочного рішення суду першої інстанції та зазначено, що позивач набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 за вартістю, визначеною на час такого набуття на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказані судові рішення у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звертався до іпотекодавців із вимогами про виконання зобов'язань за кредитним договором, але вони заборгованості не погасили, тому позов про звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню, шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Змінюючи заочне рішення суду першої інстанції та доповнивши його резолютивну частину, апеляційний суд вказав, що ТОВ «Глазген Інк» набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ціною, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності. Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд виходив із того, що всупереч укладеному з позивачем договору застави заставодавець ОСОБА_5 продала без згоди первісного заставодержателя ТОВ «Глазген Інк» заставлене нерухоме майно ОСОБА_9 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 9 вересня 2005 року. Оскільки застава є чинною для наступних власників заставленого майна, заборгованість за кредитним договором на 16 серпня 2012 року становить 42 837,81 доларів США (що еквівалентно 342 398 грн 33 коп.), а положення договору застави передбачають можливість визнання за заставодержателем права власності на предмет застави, то позов підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Статтею 17 Закону визначено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя за умови переходу до нового заставодавця основного боргу, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст.15 Закону застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та у порядку, передбачених законом.

Оскільки вимоги до форми договору застави нерухомого майна (іпотеки) було визначено у ст. 32 Закону і серед них немає обов'язкової вимоги державної реєстрації такого договору, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність державної реєстрації договору застави нерухомого майна від 26 серпня 2003 року не є наслідком його нікчемності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що застава нерухомого майна зберігається і для ОСОБА_4, яка стала його власником без згоди заставодержателя.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що відповідачем у справі має бути не ОСОБА_4, а ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_4 є особою, відомості про яку як про власника квартири АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Посилання заявника на те, що суд не взяв до уваги повне погашення нею кредиту не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджуються доказами.

Доводи касаційної скарги про те, що не передбачено такого способу судового захисту прав позивача, як звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на предмет застави, не заслуговують на увагу, оскільки відповідне право заставодержателя випливає із положень п. п. 2.4, 3.2.2 Договору застави.

Не можна погодитись і з доводами заявника про пропуск позивачем строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет застави. Як встановлено апеляційним судом, зазначений строк було перервано пред'явленням ТОВ «Глазген Інк» до суду інших позовів.

Висновки апеляційного суду є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального і процесуального права та встановленим обставинам справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук