Справа № 748/1430/15-ц Провадження № 22-ц/795/1798/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Кухта В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Горобець Т.В., Острянського В.І.
при секретарі:Мартиновій А.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення строкових банківських вкладів та процентів, відшкодування інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача заборгованість станом на 22 квітня 2015 року за договором-заявою №300937/79688/1-14 від 17 грудня 2014 року в розмірі 7000 доларів США вкладу та 139,62 доларів США відсотків за цим вкладом; заборгованість станом на 22 квітня 2015 року за договором №300937/79704/07-14 від 17 грудня 2014 року в розмірі 1000 доларів США вкладу та 25,80 доларів США відсотків за цим вкладом; заборгованість станом на 22 квітня 2015 року за договором №300937/79700/07-14 від 17 грудня 2014 року в розмірі 500 доларів США вкладу та 13,70 доларів США відсотків за цим вкладом; заборгованість станом на 22 квітня 2015 року за договором-заявою №300937/79694/07-14 від 17 грудня 2014 року в розмірі 400 доларів США вкладу та 9,70 доларів США відсотків за цим вкладом, а всього - 9088,82 доларів США; стягнуто 2095 грн. 53 коп. заборгованості за прострочення грошового зобов'язання станом на 22 квітня 2015 року за цими договорами.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кердит» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення по суті справи, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за депозитним договором №300937/79694/07-14 від 17 грудня 2014 року в розмірі 400 доларів США вкладу та 9,70 доларів США відсотків за цим вкладом, стягнення 3% річних за Депозитними договорами на загальну суму 2095 грн. 53 коп. та відсотків після закінчення строку дії договорів №300937/79688/1-14 від 17 грудня 2014 року у розмірі 139,62 долари США, №300937/79704/07-14 від 17 грудня 2014 року у розмірі 25,80 доларів США та №300937/79700/07-14 від 17 грудня 2014 року в розмірі 13,70 доларів США.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Депозитний договір №300937/79694/07-14 вкладник достроково розірвав 24 грудня 2014 року, а кошти отримав через касу банку, про що свідчить довідка, надана відповідачем до матеріалів справи. Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано дану довідку неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки довідка підписана уповноваженою особою банку із зазначенням займаної посади та має печатку установи від імені якої її видано.

Апелянт зазначає, що згідно укладених договорів між сторонами, проценти за користування коштами вкладу нараховуються у повному обсязі лише протягом певного, визначеного заздалегідь строку в той час як нарахування процентів після закінчення визначеного строку розміщення вкладу здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу. Тому апелянт вважає, що обов'язок банку по нарахування та виплаті вкладнику передбаченого договором розміру процентів по вкладу припилився в обумовлені оскаржуваним договором строки, незалежно від факту виконання банком зобов'язання в частині повернення самого вкладу.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції мало бути враховано гривневий еквівалент іноземної валюти, мало бути визначено суму за офіційним курсом відповідної валюти на день винесення рішення, а не тільки розмір боргу в доларах США.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не були повернуті позивачу вклади та відсотки за ними на його вимогу, то вони підлягають примусовому стягненню з відповідача та з нього необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми. Довідка, додана відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, про закриття одного з депозитних рахунків позивача не є допустимим доказом у справі, оскільки незрозуміло ким підписана і не підтверджує повернення позивачу коштів з депозиту. Проте суд відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення індексу інфляції, у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, а прострочене зобов'язання в даному випадку існує в іноземній валюті. Відмовлено і задоволенні вимоги позивача стосовно стягнення пені у відповідності ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», адже відповідно до даної норми у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги, а в даних спірних правовідносинах сума банківського вкладу не є вартістю послуг, а є грошовими коштами що належать позивачеві та розміщенні на власному депозитному рахунку в Банку, які відповідач зобов'язаний повернути позивачу.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області повністю.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 17 грудня 2014 року позивач уклав з відповідачем договір-заяву №300937/79688/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць у сумі 7000 доларів США (а.с.7); договір №300937/79704/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 1000 доларів США (а.с.910); договір №300937/79694/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 500 доларів США (а.с.12-13); договір №300937/79700/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 400 доларів США (а.с.12-13).

Відповідно до меморіальних валютних ордерів ці кошти були внесені позивачем цього ж дня (а.с.8, 11, 14, 17)

16 січня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявами про повернення йому коштів за вищепереліченими договорами (а.с.12, 19, 20 21). Однак, до даного часу належні позивачу кошти не повернуті.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ч.3 ст.1058 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст.1074 ЦК України).

У порушення вищевказаних вимог чинного законодавства України та умов укладених договорів банківського вкладу, відповідач безпідставно не виконав взятих на себе зобов'язань, в результаті чого і виникла заборгованість, яка стягнута судом першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За вказаних обставин доводи апеляційної скарги щодо стягнення відсотків у період після визначеної в договорі дати повернення коштів є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не повернув позивачу вклади та відсотки за ними як це передбачено договорами між ними та законодавством, а тому вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання та з нього необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми.

Довідка без номеру та дати, додана відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, про закриття одного з депозитних рахунків позивача та відсутність коштів станом на 14.05.2015 року не є допустимим доказом у справі, оскільки незрозуміло ким підписана, не підтверджує повернення позивачу коштів з депозиту. З таким висновком також погоджується колегія суддів апеляційного суду, адже з довідки не зрозуміло, які саме кошти були повернуті і коли, які були відсотки, тощо, а сама довідка видана за період, за який позивач не просить стягнути кошти.

Судом першої інстанції було враховано офіційний курс валюти при винесення рішення, а не тільки розмір боргу в доларах США. Інші доводи апеляційної інстанції не спростовують вірного по суті висновку.

Заочне рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, постановленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: