АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1994/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що з 10.05.2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_8

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року їхній шлюб було розірвано та вона змінила прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6».

28 грудня 2007 року на її ім'я було придбано житловий будинок в АДРЕСА_1 за ціною 172 000 грн. При цьому 22 000 грн. було сплачено одразу при підписанні договору купівлі-продажу, а решту 150 000 грн. було сплачено продавцеві за рахунок кредитних коштів, виданих ОСОБА_9 в «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору від 10 січня 2008 року. Крім того. 28 грудня 2007 року було придбано земельну ділянку площею 751 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 за ціною 5000 грн. 27 червня 2014 року позивач повністю достроково сплатила кредит та мала намір продати житловий будинок і земельну ділянку, однак відповідач відмовився надати згоду на продаж майна, мотивуючи тим, що також має право на його частку.

Позивачка вважає, що ОСОБА_8 втратив право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, оскільки після розірвання шлюбу вони домовились про поділ майна та вирішили, що позивач повністю сплачує кредит за рахунок власних коштів та отримує у власність житловий будинок і земельну ділянку, а відповідач отримує у власність автомобіль «Форд Гранада».

Крім цього, ОСОБА_8 на протязі трьох років після розірвання шлюбу не звернувся до суду з позовною заявою про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно до ст. 72 СК України на даний час втратив таке право.

ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 та просив визнати житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований будинок, площею 751 кв. м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8, визнати за ним право власності на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, без виділення в натурі, а початком перебігу строку позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя просив вважати серпень 2012 року та стягнути з ОСОБА_6 судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно відмовлено повністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна задоволено та визнано житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 751 кв. м. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2), зареєстровані на ОСОБА_9, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8, визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та па 1/2 частину земельної ділянки площею 751 кв. м. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2), без виділення майна в натурі, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1295 грн. 24 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 976 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 10 травня 2006 року, який було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року, що набрало законної сили 08 листопада 2010 року (а. с. 1 1-12).

За договорами купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року ОСОБА_9, за згодою свого чоловіка ОСОБА_8, придбала у ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 751 кв. м. за цією ж адресою. Продаж будинку було вчинено за ціною 172 000 грн., з яких 22 000 грн. отримані продавцем від ОСОБА_9 до підписання договору та є попередньою оплатою, а решта суми 150 000 грн., залишались боргом, які ОСОБА_9 зобов'язалась сплатити продавцю до 15 січня 2008 року із залученням кредитних коштів Звенигородського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» (а. с. 13,16).

Із договору кредиту № 915/06-034-012 від 10.01.2008 року вбачається, що ОСОБА_9 отримала в «Укрсоцбанку» кредит в сумі 150 000 гри. з кінцевим терміном погашення 08.01.2023 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1. При цьому, нерухоме майно, на придбання якого видавався кредит, було передане позичальником в іпотеку кредитору (а. с. 19-24).

З витягу про реєстрацію права власності па нерухоме майно вбачається, що право власності па житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано на ім'я ОСОБА_9 (а. с. 14).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року № 6034 ВКС № 528290 є власником земельної ділянки площею 751 кв. м. по АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми , хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи те, що будинок та земельна ділянка площею 751 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 були придбані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в період подружнього життя, суд дійшов вірного висновку, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю, а їхні частки в цьому майні є рівними.

Колегія суддів поділяє висновок районного суду, що посилання позивача та її представника на те, що відповідач пропустив позовну давність для пред'явлення вимог про поділ майна подружжя, оскільки не звертався до суду впродовж трьох років з моменту розірвання шлюбу є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, встановлену законодавцем трирічну позовну давність слід обчислювати не з моменту розірвання шлюбу, а з моменту, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Аналогічні положення викладено і в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

При цьому, з матеріалів справи та змісту позовних вимог сторін убачається, що сторони звернулись до суду з вимогами про визнання права власності на нерухомість придбану за час проживання у шлюбі.

Крім того, за матеріалами справи встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_8 виїхав на роботу до Російської Федерації, де перебував до серпня 2012 року і дані обставини підтверджуються копією повідомлення про прибуття іноземного громадянина, де казано, що він прибув до РФ 21.09.2011 року, обліковою карткою до військового квитка, в якій вказано дату зняття з обліку 20.09.2011 року та прийняття на облік 03.08.2012 року, копією протоколу від 14.02.2012 року про ухилення від виїзду з РФ, постановою про накладення штрафу, квитанцією про сплату штрафу, повідомленням Державної прикордонної служби від 16.04.2015 року (а. с. 63 69).

А тому, враховуючи дані докази суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не пропустив трирічну позовну давність для пред'явлення вимог про визнання за ним права власності на спільне майно подружжя і зустрічний позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову слід відмовити повністю.

Судова колегія вважає, що районним судом вірно зазначено, що посилання позивача ОСОБА_6 на ту обставину, що вона погасила залишок кредиту самостійно 27 червня 2014 року після розірвання шлюбу не можуть бути підставою для визнання за нею права власності на все нерухоме майно.

Так, судом встановлено, що кредитний договір був укладений позивачкою в період шлюбу і за згодою її чоловіка ОСОБА_8, про що зазначено у п.1.5.4 Договору купівлі-продажу будинку та п.1.6 Договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.13,16), та вона сплачувала частину коштів за кредитним договором після розірвання шлюбу. На підтвердження цього позивач падала витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяження на підставі іпотечного договору (а. с. 25 -26).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Окрім того, колегія суддів відмічає і те, що позивачка звернулась до суду не з вимогами про поділ всього спільного майна подружжя, а з позовом про визнання за нею права власності тільки на будинок та земельну ділянку, як на спільне майно подружжя, як і відповідач у своєму зустрічному позові заявив вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки, як спільного майна подружжя, а тому доводи апеляційної скарги відносно того, що судом не було розділено інше спільне майно сторін та не враховано боргові зобов'язання подружжя є не обґрунтованими, оскільки питання розподілу всього спільного майна сторонами не заявлялись у позовних вимогах.

З врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :