Провадження № 2/127/5902/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 та районного відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно і звільнення майна з- під арешту та припинення розшуку, -

встановив:

У серпні 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 та районного відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно і звільнення майна з - під арешту та припинення розшуку.

В позовній заяві зазначено, що у травні 2012 року позивач та відповідач обговоривши усі основні умови відчуження та передання транспортного засобу NISSAN URVAN, державний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, шасі: № JN1VGE24U0040889, належить третій особі ОСОБА_3, коли у той час ОСОБА_2 на підставі довіреності зареєстрованій в реєстрі за № Д908 та посвідченої приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5В представляє інтереси власника транспортного засобу, ціну досягнули згоди щодо відчуження даного автомобіля, шляхом надання відповідачем довіреності позивачу на володіння, користування і розпорядження транспортним засобом, так як відповідачу терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останнього не було, запевнивши що після видання відповідної довіреності позивач матиме усі права власника транспортного засобу.

01 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_6 видав на імя позивача довіреність щодо володіння, користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) зазначеним вище транспортним засобом.

Таким чином, в дійсності, між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу транспортного засобу NISSAN URVAN, державний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, шасі: № JN1VGE24U0040889, що підтверджується розпискою про отримання відповідачем від позивача за даний автомобіль 2500 дол. США.

Сторони приховали даний правочин, шляхом видання відповідачем довіреності на імя позивача щодо володіння, користування і розпорядження зазначеним автомобілем.

14 липня 2015 року ОСОБА_7 стало відомо, що на рухоме майно ОСОБА_3 накладено публічне обтяження у вигляді арешту рухомого майна, в тому числі на транспортний засіб NISSAN URVAN, державний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, шасі: № JN1VGE24U0040889, фургон, який був придбаний ОСОБА_1

З цих підстав позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити, пославшись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та треті особи в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд провів заочний розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши і оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що автомобіль NISSAN URVAN, державний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, шасі: № JN1VGE24U0040889, зареєстрований Калуським МРЕВ ОСОБА_8 України в Івано-Франківській області 21.02.2003 року, належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ІВС № 192278.

1 листопада 2012 року відповідач видав на імя позивача довіреність, строком на десять років, щодо користування і розпорядження зазначеним вище транспортним засобом, яка посвідчена приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_9, зареєстрована в реєстрі за № 1453.

За змістом довіреності позивач є представником ОСОБА_2 в органах ДАІ та всіх установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням ТЗ, укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування ТЗ, одержувати грошові суми з правом передачі повноважень за даною довіреністю третім особам.

Відповідно до розписки від 01 листопада 2012 року ОСОБА_2Я згідно довіреності продав ОСОБА_7 за ціною 2500 дол. США автомобіль NISSAN URVAN, державний номер НОМЕР_1.

Згідно з витягу є Державного реєстру обтяжень рухомого майна, постановою головного державного виконавця районного відділу ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_10 про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2011 року, постановою державного виконавця районного відділу ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_11 про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2012 року, постановою державного виконавця районного відділу ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_11 про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2012 року накладено арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_3

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України розяснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформили один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Отже, для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

За своїм юридичним змістом доручення є договором про представництво, який є одностороннім і згідно якого повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти дії щодо майна на власну користь.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль відповідачем не був знятий з обліку в органах ДАІ у зв'язку із його відчуженням за процедурою, встановленою п.п. 8, 40 Правил, залишався зареєстрованим за ним, доказів подання заяви останнім про зняття автомобіля з обліку і його огляд органами ДАІ, не надано. Не надходила така заява й від позивача, який мав право на розпорядження вказаним транспортним засобом згідно довіреності від власника автомобіля.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що між позивачем з однієї сторони та відповідачем при оформленні довіреності на спірний автомобіль мало місце укладення правочину, який за своїм змістом містив ознаки удаваного.

Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання удаваним правочину не підлягають до задоволення, також слід відмовити і в задоволенні похідних вимог щодо визнання права власності на транспортний засіб, звільнення майна з- під арешту та припинення розшуку.

В ході судового розгляду суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При цьому позивачем не заявлялись клопотання щодо залучення інших осіб, які беруть участь в справі, забезпечення чи витребування доказів тощо, зокрема, позивачем не ставилось питання щодо залучення в якості відповідачів особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, а відповідачем зазначено не титульного власника.

За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

Враховуючи наведене вище та керуючись ст.ст. 235, 319, 626, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 та районного відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно і звільнення майна з- під арешту та припинення розшуку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: