Справа № 523/8187/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М .Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Одеса, в залі суду № 15, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - провиселення, визнання особи такою, що втратила право користування,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому проситьвизнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 виселивши її з вказаної квартири.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є одноособовою власницею спірної квартири з 18.09.2014року, яку отримала в дар від сина ОСОБА_3. У вказаній квартирі проживають її син - ОСОБА_3, онук - ОСОБА_4, які є членами її сім'ї та ведуть з нею спільне господарства. Проте, в квартирі без правових підстав проживає колишня її невістка - ОСОБА_2, яка не є членом її сім'ї. На думку позивачки право члена сім'ї власника житлового приміщення є похідним від права власника цієї квартири, а його припинення припиняє право члена її сім'ї на користування цим житлом. За таких обставин позивач вважає, що проживання ОСОБА_2 в належній їй на праві власності квартирі обмежує її права на вільне володіння, користування та розпорядження. Дані обставини стали підставою для звернення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 пред'явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. Додатково позивач зазначила, що вона не може проживати в належній їй на праві власності квартирі, оскільки у неї з відповідачкою постійно виникають непорозуміння.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначивши, що з 2003року вона разом з чоловіком - ОСОБА_3, сином - ОСОБА_4 вселилися до квартири АДРЕСА_1, а у 2008році в квартиру вселилась мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 З вказаного часу вони всі разом почали проживати в квартирі. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 у 2009р., вона як колишній член сім'ї власника квартири продовжує в ній проживати до цього часу в кімнаті площею 14,2 кв.м..

Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідача, допитавши свідків, розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою від 15.04.2003р., реєстровий номер 5-461, ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. За його згодою в дану квартиру, як члени його сім'ї, вселилися, а згодом зареєстрували місце свого проживання його дружина ОСОБА_2 та син - ОСОБА_4 У 2008році за його же згодою в квартиру вселилася та зареєструвала своє місце проживання його мати - ОСОБА_1 та почала проживати разом з ними однією сім'єю.

Після погіршення сімейних відношень 11.09.2009р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за рішенням суду був розірваний.

Згідно представленого договору дарування від 18.09.2014р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 5-1569, ОСОБА_3 подарував спірну квартиру своєї матері ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 156 ЖК України, передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Частина 2 ст. 64 ЖК України відносить до членів сім'ї дружину, їх дітей, батьків, а також й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з наймачем спільне господарство.

Аналізуючи вказані вище норми, слід дійти висновку, що відповідач по справі ОСОБА_2 після припинення сімейних відносин з власником квартири (ОСОБА_3.) у відповідність до ч.4 ст. 156 ЖК України не втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1

З представленої довідки Ф-1 від 02.04.2015р. в квартирі на даний час зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Факт проживання вказаних осіб в квартирі в даний момент також підтвердив допитний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який зазначив, що він та мати ОСОБА_2 проживають в кімнаті площею 14,2 кв.м., а його батька ОСОБА_3 та його бабця - ОСОБА_1 в кімнаті площею 14,7 кв.м. Іншими приміщеннями: кухнею, коридором, санвузлом, користуються сумісно. З представлених квитанцій про сплату за надані житлово-комунальні послуги по спірній квартирі за 2015р., таку оплату провадить ОСОБА_3,незважаючи на укладання договору дарування.Посилання позивачки у судовому засіданні на те, що вона тривалий час не може проживати в спірній квартирі, в зв'язку з перешкоджанням з боку відповідачки, є безпідставні та недоведені, а також суперечать її первісним поясненням наданих у позовній заяві, в якій вона вказувала , що на даний час спільно з сином та онуком проживає в квартирі та веде з ними спільне господарство.

Сам по собі факт зміни власника квартири, при обставинах встановлених судом, не може бути безумовною підставою для виселення відповідачки з жилої площі та позбавлення її права користування. Суд критично відноситься до представленого договору дарування від 18.09.2014р., як підставу заявлених позовних вимог, та розцінює його, як створену штучну підставу з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 направлену на позбавлення права користування жилим приміщенням ОСОБА_2, яка до розірвання шлюбу була членом сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1, з якими до цього часу проживає на жилої площі.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_6, оскільки про обставини зазначені суду він дізнався не особисто а зі слів ОСОБА_1 Показання ОСОБА_3 суд відхиляє, як надані особою, яка зацікавлена в розгляді даної справи.

Отже, приймаючи до уваги обставини встановлені судом та оцінюючи надані докази в їх сукупності, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 ЦК України, зокрема справедливості та добросовісності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,57,61,64,209,212,214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - провиселення, визнання особи такою, що втратила право користування відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення рішення суду.

Суддя -