Провадження № 2/742/1708/15
Єдиний унікальний № 742/3877/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Бездідько В.М.,

при секретарі : Карпенко В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне сумісне майно

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, який в процесі судового розгляду уточнила. Вимоги мотивуються тим, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між подружжям в натурі.Просить, византи за нею 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно, а сааме квартиру № 1 в житловому будинку № 27-а по вул. Чернігівська в смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги позивачки не визнав, однак при цьому зазначив, що дійсно під час шлюбу з позивачкою ними був придбаний житловий будинок в смт. Мала Дівиця, Прилуцького району вул. Чернігівська 27а, проти визнання права власності на ? частину даного житлового будинку незаперечує, але оформлення права власності бажає нотаріально, а не в судовому порядку.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З 24 травня 2005 року сторони, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано 10 березня 2015 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили.

За час перебування в шлюбі було придбано на ім'я відповідача житловий будинок, за адресою вул. Чернігівська 27-а смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області, за договором купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року , посвідчений державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4Є, та зареєстровано в реєстрі за № 1-2336.

Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), житловий будинок належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Незважаючи на той факт, що вищевказаний житловий будинок був зареєстрований лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільну дану квартиру не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників квартири вважається власником усієї квартири спільно з іншим співвласником.

Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу , за відплатною цивільно-правововою угодою купівлі-продажу, набуто у власність нерухоме майно: 06 грудня 2005 року на житловий будинок за адресою вул. Чернігівська 27а в смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області, який відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст.63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При встановлених обставинах, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 365, 368-370, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213,215, 224-229 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне сумісне майно задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру №1 в житловому будинку №27-а по вулиці Чернігівська в смт. Мала Дівиця, Прилуцького району, Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири №1 в житловому будинку №27-а по вулиці Чернігівська в смт. Мала Дівиця, Прилуцького району, Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири №1 в житловому будинку №27-а по вулиці Чернігівська в смт. Мала Дівиця, Прилуцького району, Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.М. Бездідько