АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015р. про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни, заінтересована особа: підприємство «Фінансова консалтингова група»,

встановила:

17 квітня 2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. щодо складання акту опису та арешту майна - квартири АДРЕСА_1 від 9 лютого 2015р.

Ухвалою суду від 10 вересня 2015р. клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку на подання скарги залишено без задоволення, а скарга залишена без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт посилається на порушення права скаржника на судовий розгляд справи, а також на право особи повторно звернутися до суду з аналогічною скаргою у разі залишення попередньої скарги без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, представника державної виконавчої служби, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14349/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
свободи.

Частиною 1 статті 385 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду

- 2 -

у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи вбачається, що про вчинення державним виконавцем дій по опису та арешту майна, скаржник дізнався 9 лютого 2015р., що підтвердив представник апелянта під час апеляційного розгляду.

Отже, строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця закінчився 19 лютого 2015р.

Доводи апелянта про те, що він вже звертався з аналогічною скаргою до суду, яка ухвалою суду від 17 квітня 2015р. залишена без розгляду, що, на думку заявника, є підставою для поновлення строку для звернення до суду, правомірно судом першої інстанції визнані неповажними причинами для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки з ухвали суду вбачається, що скарга була залишена без розгляду за заявою заявника.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував висновки колегії суддів, викладені в ухвалі від 15 липня 2015р., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки колегія суддів зазначила, що суд обґрунтовано визнав неповажними обставини, на які посилається скаржник, як на причини пропуску строку, а підставою для скасування попередньої ухвали суду стало не вирішення судом питання щодо поданої скарги.

Твердження апелянта про те, що судом порушено його право на судовий розгляд, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законодавцем визначений строк, протягом якого особа може звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця, що свідчить про те, що право звернення до суду не є абсолютним.

Крім того, встановлюючи певний строк оскарження дій державного виконавця, законодавець враховував інтереси всіх сторін виконавчого провадження, у тому числі і стягувача, який має право на своєчасне та повне виконання судового рішення.

Доводи апелянта про право особи повторно звернутися до суду із аналогічною скаргою у разі залишення попередньої скарги без розгляду, є правомірними, проте, подання такої скарги повинно відбуватися у строки, встановлені законом, або заявником повинно бути наведено поважні причини пропуску такого строку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: