Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2069/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

18.11.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.

секретаря: Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області про визнання недійсними рішення, правочинів та скасування державної реєстрації прав,

встановила:

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсними пункти 4 та 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114 «Про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» в частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1000,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1000,00 кв. м - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, та загальною площею 1200,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1200,00 кв. м - сади) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстровану за ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстровану за ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31.07.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо продажу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1999 року серії НОМЕР_3 він є власником земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_2. Право власності на земельну ділянку виникло на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 19.09.1999 року №340, яке не скасоване та не визнане недійсним. Державний акт на право власності на землю було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8293. 11 липня 2008 року приватним нотаріусом Тєрєховою С.В. зареєстровано обтяження на земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: АДРЕСА_2 на підставі укладеного 11.07.2008 року іпотечного договору №2377. У березні 2014 року, після припинення обтяження спірної земельної ділянки, він звернувся до Управління Держземагентства у Кіровоградському районі із заявою про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2. Дане звернення було обумовлено бажанням привести у відповідність до вимог закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 N3613-VI, а саме присвоєнням кадастрового номера на земельну ділянку та внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, листом від 20.03.2014 року №2232/04-19/11-14 Управлінням Держземагентства у Кіровоградському районі відмовлено у погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 з підстав виявлення перетину (накладання) його земельної ділянки на земельні ділянки, які зареєстровані за ОСОБА_3 (кадастровий номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (кадастровий номер НОМЕР_2).

У подальшому він з'ясував, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №31114 «Про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» громадянці ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку за вищевказаною адресою. Пунктом 4 вказаного рішення ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1000,00 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови. Пунктом 5 ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1200,00 кв.м для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Земельній ділянці площею 1200,00 кв. м було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, а земельній ділянці площею 1000,00 кв. м присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1. Стверджував, що даним рішенням порушується його право власності на володіння, користування та розпорядження належною йому на законних підставах земельною ділянкою, а тому просив задовольнити позов повністю.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та задовольнити позовні вимоги. Зокрема, зазначив, що суд, в порушення цивільного процесуального кодексу та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод належним чином не обґрунтував ухваленого ним рішення, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, не дав належну оцінку доказам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року №340 ОСОБА_2 надано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель резервного фонду міста земельну ділянку площею 1000,0 кв. м по АДРЕСА_2, про що свідчить архівний витяг рішення (т.2 а.с.79-80). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1999 року серії НОМЕР_3 позивач є власником земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_2 (т.1 а.с.10).

Державний акт на право власності на землю було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8293 26 жовтня 1999 року.

У подальшому за заявою позивача 10.07.2008 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» виготовило технічний паспорт на земельну ділянку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.14-15) та 11.07.2008 року видало довідку про те, що вказана земельна ділянка зареєстрована та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26.10.1999 року №8293 (т.1 а.с.13). Вказані письмові докази містяться в інвентаризаційній справі №22751, оглянутій у судовому засіданні апеляційного суду. 11 липня 2008 року приватним нотаріусом Тєрєховою С.В. зареєстровано обтяження на земельну ділянку площею 0,100 га за адресою АДРЕСА_2 на підставі укладеного 11.07.2008 року іпотечного договору №2377, про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (т.1 а.с.11, 12).

Як свідчить довідка ПАТ «ОТП Банк» від 16.07.2015 року №У00-01-5/126 іпотека з дати погашення боргу, тобто з 11.06.2013 року, припинена (т.2 а.с.85).

У березні 2014 року позивач звернувся до Управління Держземагентства у Кіровоградському районі (далі по тексту Управління) із заявою про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 з метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», а саме присвоєнням кадастрового номеру на належну йому земельну ділянку та внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Листом від 20.03.2014 року №2232/04-19/11-14 Управління відмовило позивачеві у погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_2 з тих підстав, що при перевірці обмінного файлу XML в базі даних державного земельного кадастру виявлено перетин (накладання) на земельні ділянки, які зареєстровані за ОСОБА_3 (кадастровий номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (кадастровий номер НОМЕР_2) (т.1 а.с.20).

Також судом встановлено, що згідно з пунктами 4 та 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114 «Про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1000,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1000,00 кв. м - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, та загальною площею 1200,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1200,00 кв. м - сади) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (т.2 а.с.6-7). ОСОБА_3 отримала Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га та площею 0,1200 га у районі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.232, 233). Вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно.

31.07.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Таким чином, письмовими доказами по справі підтверджено, що і позивач, і відповідач ОСОБА_3 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. При цьому земельні ділянки, передані Кіровоградською міською радою ОСОБА_3, накладаються на земельну ділянку позивача, про що свідчать відповіді Управління Держеземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області (т.1 а.с.20-23, 179-180). Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що таке накладення земельних ділянок підтверджено компетентним органом у галузі земельних відносин - Управлінням Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області, позивач позбавлений можливості виготовити технічну документацію для відновлення меж земельної ділянки та отримати кадастровий номер відповідно до чинного законодавства. Також колегія суддів погоджується з тим, що позивачеві стало відомо про його порушене право лише у 2014 році з відповіді Управління, а тому позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності.

Згідно з ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст.10 ЗК України 1991 року, який був чинним на час отримання у власність земельної ділянки позивачем, передбачено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить у тому числі:

- передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу;

- реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі;

- ведення земельно-кадастрової документації;

- припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною;

- погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні;

- видача висновків про надання або вилучення земельних ділянок, яке провадиться вищестоящою Радою народних депутатів.

Вказаним кодексом було визначено порядок отримання земельної ділянки у власність. Статтею 17 ЗК України 1991 року передбачено, що громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст.22 ЗК України 1991 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося.

Відповідно до ст.23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

У судовому засіданні встановлено, що позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Сумнівів щодо законності його отримання у колегії суддів не виникає.

Твердження сторони відповідачів про те, що позивачем не виготовлялася технічна документація, оскільки він не може її надати у судове засідання, а тому виникають сумніви у законності видачі йому державного акту, не ґрунтуються на Законі, оскільки державний акт відповідно до вимог ЗК України 1991 року міг бути виданий виключно після дотримання особою, яка бажала отримати у власність земельну ділянку, вказаних вище процедур.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що пунктом 2 рішення одинадцятої сесії Кіровоградської міської ради двадцять третього скликання від 17.09.1999 року №340 про надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд громадянам міста, у т.ч. ОСОБА_2, зобов'язано забудовників до 1 жовтня 1999 року оформити в управлінні містобудування та архітектури технічну документацію на забудову земельних ділянок та протягом двох років приступити до їх освоєння, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення позивачем зроблено не було.

Колегія суддів не погоджується з такою підставою для відмови у позові, оскільки, по-перше, ні рішення сесії КМР від 17.09.1999 року №340, ні державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий позивачеві, відповідачами оскаржено не було, а, по-друге, ЗК України 1991 року передбачав виключний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку (ст.29 Кодексу). Ця норма кореспондується зі ст.140 ЗК України 2001 року.

Крім того, ч.5 ст.116 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень) передбачала, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відомостей про те, що право власності позивача на спірну земельну ділянку було в установленому законодавством порядку припинено матеріали справи не містять.

На вимогу апеляційного суду Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі, яке є правонаступником Управління Держземагентства у Кіровоградському районі, поземельну книгу за 1999 рік відносно позивача не надало. Представник Управління пояснив, що за вказаний період в Управлінні Держгеокадастру у Кіровоградському районі поземельні книги відсутні, попереднім Управлінням передані не були.

Між тим, Положенням про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 12.01.1993 року №15, чинним на час отримання позивачем у власність земельної ділянки, було передбачено, що Державний земельний кадастр ведеться Держкомземом, Комітетом по земельних ресурсах і земельній реформі Республіки Крим, управліннями земельних ресурсів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Держкомзем забезпечує постійне вивчення потреби в земельно-кадастровій інформації. Ведення державного земельного кадастру забезпечується

проведенням топографо-геодезичних, картографічних робіт, ґрунтових, геоботанічних, радіологічних, лісотипологічних, містобудівних та інших обстежень і розвідувань, реєстрацією права власності на землю, права користування землею і договорів на оренду землі, обліком кількості та якості земель, бонітуванням грунтів, зонуванням територій населених пунктів та економічною оцінкою земель. Оперативність і точність даних земельного кадастру

забезпечується використанням аерокосмічних зйомок та застосуванням методів дистанційного зондування земної поверхні. Документація державного земельного кадастру ведеться по територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областей, Республіки Крим і України в цілому з урахуванням природно-сільськогосподарського і лісогосподарського

районувань та функціонального зонування територій населених пунктів. До земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на

землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Земельно-кадастрова документація ведеться згідно з інструкцією ведення державного земельного кадастру, затверджуваною Держкомземом.

З прийняттям Закону України «Про державний земельний кадастр» вказаний порядок втратив чинність та постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 було затверджено інший Порядок ведення Державного земельного кадастру.

Надаючи земельні ділянки у власність ОСОБА_3 у 2010 році Кіровоградська міська рада в порушення вимог ЗК України 2001 року та Порядку ведення Державного земельного кадастру таких даних стосовно земельної ділянки, що передається на АДРЕСА_1, не перевірила та надала у власність ОСОБА_3 у тому числі земельну ділянку, що належить позивачеві, що призвело до накладення земельних ділянок.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Кіровоградської міської ради пояснив, що такі дані у Кіровоградській міській раді відсутні. Будь-яка документація про земельні ділянки, які надавалися у 1999 році, також відсутні.

Заперечення представника Кіровоградської міської ради про те, що у позивача відсутня технічна документація та межові знаки і він не може довести належність йому саме цієї земельної ділянки, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що на час прийняття Кіровоградською міською радою оскаржуваних рішень у 2010 році будь-які документи чи межові знаки у позивача і не витребовувались, будь-які питання з приводу його земельної ділянки з ним не узгоджувались. Натомість ведення обліку земель і ЗК України 1991 року, і ЗК України 2001 року, і Положеннями про порядок ведення державного земельного кадастру покладався і покладається саме на органи місцевого самоврядування та його структурні підрозділи.

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43, зареєстровану в Мінюсті 04.06.1999 року за №354/3647 (далі по тексту Інструкція), в редакції, чинній на час отримання позивачем державного акту, передбачено, що при наданні земельної ділянки у постійне користування до технічної документації зі складання державного акта обов'язково додається копія матеріалів щодо перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки з проекту відведення цієї земельної ділянки, затвердженого в установленому порядку. Технічна документація зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою розробляється у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт (п.п.1.18, 1.19 Інструкції).

Таким чином, технічна документація після отримання позивачем державного акту і не мала зберігатися у позивача.

Відповідно до п.1.14 Інструкції довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику земельної ділянки, про що складається відповідний акт, один примірник якого додається до технічної документації, другий передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом власнику земельної ділянки. За порушення чи знищення межових знаків власник земельної ділянки попереджається про відповідальність.

Відомостей про те, що за порушення межових знаків позивач притягувався до відповідальності у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.3.3. вказаної Інструкції порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі встановлюється наказом Держкомзему України.

Книги записів реєстрації державних актів ні Кіровоградська міська рада, ні Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі у судове засідання не надали, посилаючись на її відсутність.

Також слід зазначити, що технічна документація, виготовлена ОСОБА_3, оформлена всупереч п.2.6 Інструкції (в редакції, чинній на час отримання відповідачем земельних ділянок), оскільки в ній відсутнє зазначення інших суміжних землекористувачів (т.2 а.с.1-59).

Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена виключна компетенція міської ради вирішення питань відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 2 ст.152 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України 2001 року у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Вказані обставини дають підстави для висновку про те, що пункти 4, 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16.02.2010 року №3114 «Про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» винесено без урахування зазначених вище вимог чинного на час його прийняття законодавства, що є підставою для визнання їх незаконними.

Частина перша статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована правова позиція про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення міської ради.

Визнання незаконним рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Що стосується заяви представника ОСОБА_3 про застосування наслідків пропуску позовної давності, наданій у суді першої інстанції, колегія суддів вважає доводи позивача про те, що йому стало відомо про порушене право у 2014 році, коли він звернувся до Управління Держземагенства у Кіровоградському районі з метою відновлення меж належної йому земельної ділянки та присвоєння цій ділянці кадастрового номеру відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», а в період з 2008 року по 2013 рік вказана земельна ділянка перебувала в іпотеці у ПАТ «ОТП Банк», такими, що заслуговують на увагу, тобто позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності.

При цьому колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 31.07.2015 року, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови Пленуму від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що реституція, як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.388 ЦК України у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Ураховуючи те, що передбачені ч.2 ст.388 ЦК України підстави, які виключають витребування майна від добросовісного набувача, відсутні, та те, що державний акт про право власності на земельну ділянку площею 1200,00 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16.02.2010 року №3114, підлягає визнанню недійсним, колегія суддів вважає, що позивач в цій частині позову обрав не той спосіб захисту та має право на витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_4 шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом.

До таких висновків зводиться і правова позиція Верховного Суду України. висловлена у постанові від 30.09.2015 року по справі №6-196цс15.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконними пункти 4 та 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114 «Про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» в частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1000,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1000,00 кв. м - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та загальною площею 1200,00 кв. м (у тому числі по угіддях:1200,00 кв. м - сади) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрованої за ОСОБА_3 на

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстрованої за ОСОБА_3 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3114.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: