Справа № 461/4901/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/5997/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Шумської Н.Л.

При секретарі: Жукровській Х.І.

З участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2015 року відмовлено у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що судом не надано оцінки доказам у справі, а саме щодо спричинення відповідачкою позивачу та його сімї моральних страждань, оскільки доказом таких страждань є постійні заяви відповідачки на адресу правоохоронних органів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань, у тому числі здійснюючи поновлення порушеного чи оспореного права самостійно.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми,при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана, а також вини останнього в її заподіянні. Зокрема, ст. 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, між сторонами, сусідами по будинку №16 по вул.Парковій у м.Львові, тривалий період часу існують конфліктні відносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачка у 2010 році подала скаргу в Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області в якій звинуватила його у побитті та спричиненні тілесних ушкоджень, 14 квітня 2015 року вона подала на адресу цього ж райвідділу скаргу на його дії та дії його сина, у 2011-2012 роках, проводячи будівельні роботи заподіяла йому матеріальні збитки, а 27.04.2015 року в присутності пожежного інспектора вчинила скандал,обвинувачуючи його в неправомірних діях.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який оцінивши надані позивачем докази, прийшов до вірного висновку щодо недоведеності позивачем завдання йому моральної шкоди внаслідок звернення відповідачки з заявами до правоохоронних органів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання такої шкоди та її розміру.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду від 10 квітня 2003 року у справі 1-9/2003 звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб не може вважатись поширенням неправдивих відомостей.

Позивачем не доведено вчинення відповідачкою неправомірних дій у звязку з зверненням до правоохоронних органів. Та обставина, що після винесення рішення суду, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою на дії ОСОБА_4 та в провадженні СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження від 25.08.2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України по факту неправдивого повідомлення про злочин ОСОБА_4 не свідчить на даний час про незаконність винесеного рішення суду. Позивачем також не доведено заподіяння йому моральної шкоди у звязку із завданням, за його твердженням, матеріальних збитків.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди з підстав, зазначених позивачем по всіх наведених ним фактах, оскільки незаконність дій відповідача не доведена у встановленому законом порядку, зокрема, щодо факту заподіяння такими діями моральної шкоди, а також безпосереднього причинного звязку між діями та наслідком.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Разом з тим, уточнивши прізвище відповідачки у судовому засіданні, з ініціативи колегії суддів слід виправити описки в ухвалах Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2015 року та 18 вересня 2015 року, вказавши прізвище відповідача замість «Дмітрієва» «Дмитрієва». Допущена описка у рішенні суду може бути виправлена й судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Виправити описки в ухвалах Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2015 року та 18 вересня 2015 року, вказавши прізвище відповідача замість «Дмітрієва» «Дмитрієва».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: