Справа № 362/935/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/5679/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 11.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі: Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду з указаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2, як боржника за кредитним договором № 014/3767/74/46598 від 29 вересня 2006 року, заборгованість, що виникла в зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань, та станом на 07 листопада 2014 року становить 51 615,13 доларів США, що еквівалентно 746 905 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, 08 червня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 213-214).

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності не надала. Разом з тим, будучи присутньою в судовому засіданні 23 квітня 2015 року проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на відсутність встановлених законодавством касових документів, які підтверджують отримання нею кредитних коштів, а також неправомірність надання кредиту в іноземній валюті (а.с. 107, 112, 116, 215).

Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2015 року позов публічного акціонерного товариста «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгезшиеіі за Кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь публічного акціонерного товариста "Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 615,13 доларів США, що еквівалентно 746 905 грн. 00 коп. що складається з: заборгованості за кредитом 43 693.43 доларів США. що еквівалентно 632 272,77 грн.; заборгованості за відсотками 3 654,50 доларів США. що еквівалентно 52 883,03 грн.; розрахункова пеня - 4 267.20 доларів США. що еквівалентно 61 749,20 грн., та 3 654 грн. сплаченого судового збору.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 29 вересня 2006 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/3767/74/46598 (далі - Договір), згідно з у мовами якого позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру виконання Банк надав кредитні кошти у розмірі 48 2015,00 доларів СІЛА із кінцевою датою погашення та сплати процентів і комісійних по ньому - 29 вересня 2026 року (а.с. 5-7).

Відповідно до пункту 1.3. Договору, ОСОБА_2 зобов'язалася здійснювати погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування згідно Графіку погашення кредиту ануїтетними платежами (додаток до Договору) в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п. 1.1. цього Договору; погашення відсотків за користування здійснюється щомісячно ануїтетними платежами (а.с. 5, 10-12).

За п. 1.4. Договору, процентна ставка за користування кредитом складає 15,25% річних (а.с. 5).

Положенням п. 9.1. Договору передбачено відповідальність позичальника за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, який сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в Договорі (а.с. 6-7).

29 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/3767/74/46598 від 29 вересня 2006 року, за п. 2 якої п. 1.4. Розділу «Предмет договору» викладено в наступній редакції: Процентна ставка за користування кредитом складе 14,00 % річних з дня виготовлення та надання до банку правоустановчих документів на квартиру (а.с. 14).

Згідно п. 6.5. Кредитного Договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (а.с. 6).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_2 станом на 07 листопада 2014 року складає 51 615,13 доларів СІЛА, що еквівалентно 746 905 грн. 00 коп., та складається з: заборгованості за кредитом 43 693,43 доларів США, що еквівалентно 632 272,77 грн.; заборгованості за відсотками 3 654,50 доларів США, що еквівалентно 52 883,03 грн.; розрахункова пеня - 4 267,20 доларів США, що еквівалентно 61 749,20 грн. (а.с. 15-18).

06 жовтня 2014 року позивач направив ОСОБА_2 вимогу № 114-00-22/15- 5672 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 13).

Тобто, судом першої інстанції, на підставі зазначених доказів, достовірно було встановлено, що в укладеному кредитному договорі визначені чіткі щомісячні умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, які банківською установою виконані в повному обсязі, а відповідач взяті на себе зобов'язання належно не виконує.

Намагаючись спростувати висновки суду, апелянт посилається на те, що позивачем не було виконано взятих на себе зобов'язань, тобто гроші у валюті вона не отримувала, натомість, дана позиція апелянта спростовується відсутністю доказів у апелянта та наявності вказаних вище, документів про підписання апелянтом відповідних договорів з позивачем.

Колегія суддів, обґрунтовує свої висновки вимогами чинного законодавства, а саме:

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Декрет), визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У зв'язку з наведеним вище,колегія суддів прийшла до висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Оскільки, судом першої інстанції було достовірно встановлено на підставі зібраних по справі доказів, що апелянт ОСОБА_2 отримала шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 за кредитним договором від 29 вересня 2006 року кредитні кошти (а.с. 124-126), належним чином взяті на себе зобов'язання, за укладеними з позивачем кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує; повідомлялася банком про наявну заборгованість, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з останньої суми кредиту, нарахованих процентів та пені за розрахунком заборгованості станом на 07 листопада 2014 року.

Нових доказів або обставин, які б спростовували висновки суду, апелянт не надала, таким чином, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги, яку необхідно відхилити.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України, для його скасування не встановлено.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: