Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9718/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2015 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді: Медвідь Н.О.

при секретарі: Маршалковській О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Папірус - все для офісу», про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25.09.2013 о 13 год. 50 хв. в м. Києві на перехресті вулиць Хорива та Межигірської відбулась ДТП за участю автомобілів марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, який належить відповідачу , під керуванням працівника товариства - ОСОБА_2 та автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача та належить йому на праві власності, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.10.2013 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Під час вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Здорово».

З огляду на Замовлення-Наряд № від 09.10.2013 оформленого підприємством «Тойота центр Київ «Автосаміт», матеріальний збиток (понесені витрати на ремонт), завданий позивачу як власнику автомобіля марки «Тойота» д.н. НОМЕР_2, в результаті пошкодження ДТП, визначено в сумі 23 026,72грн.

Вказані кошти 17.10.2013 були сплачені особисто позивачем в касу ТОВ «Автосаміт-Лтд» на ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля.

ПрАТ «СК «Здорово» підтвердила вартість відновлювального ремонту його автомобіля з урахуванням зносу замінюваних складових та здійснила на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 13 745 гривень 97 копійок по страховому випадку, який мав місце 25.09.2013 , тим самим частково компенсувала спричинену матеріальну шкоду. Тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_2 та виплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 9 280, 75 (23 026,72грн. - 13 745,97грн. = 9 280,75грн)

З метою повного відшкодування завдану позивачеві шкоду внаслідок вищезазначеної ДТП, він звертався до відповідача, однак останнім його звернення залишились без виконання.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року стягнуто з ТОВ «Папірус» на користь позивача майнову шкоду у сумі 9.280 грн.75 коп., витрати на правову допомогу у сумі 259 грн.84 коп. та судовий збір у сумі 2143 грн.60 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06.11.2014 скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014 та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ТОВ «Папірус - все для офісу» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 було скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 06.11.2014, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014 залишено в силі.

21.05.2015 відповідачем було виконано зобов'язання щодо сплати на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 9 280,75грн.

Вважає, що відповідач своєчасно не сплатив збитки, спричинені скоєним дорожньо-транспортної пригоди, тому за період із 26.02.2014 по 21.05.2015 з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу за період прострочення, просив стягнути з ТОВ «Папірус - все для офісу» 3% річних та інфляційне збільшення суми боргу за період прострочення загальною сумою 7173,89грн., витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Представник відповідача позов не визнала, вважає, що лист-вимога не є підставою виникнення у відповідача грошового зобов»язання .

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи. відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2013 року о 13 год. 50 хв. в м.Києві на перехресті вулиць Хорива та Межигірської відбулась ДТП за участю автомобілів марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, який належить відповідачу - TOB «Папірус-все для офісу», під керуванням працівника товариства - ОСОБА_2 та автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача та належить йому на праві власності, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.10.2013 працівника відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під час вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем - TOB «Папірус-все для офісу». Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Здорово».

Відповідно до ст.1194 ЦК України: «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)»

У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації».

Згідно Замовлення - Наряду № від 09.10.2013 підприємства «Тойота центр Київ «Автосаміт», матеріальний збиток , завданий позивачу як власнику автомобіля марки «Тойота» д.н. НОМЕР_2, в результаті ДТП, становить 23 026,72грн.

Вказані кошти 17.10.2013 були сплачені особисто позивачем в касу ТОВ «Автосаміт-Лтд» на ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля.

На підставі звіту №249/13 про оцінку вартості майнової шкоди, ПрАТ «СК «Здорово» здійснила на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 13 745 гривень 97 копійок по страховому випадку, який мав місце 25.09.2013 .

Проте доводи позивача та його представника, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, та виплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, з урахуванням індексі інфляції та 3 % річних в період з 26.02.2014 по 21.05.2015 суд вважає необґрунтованими.

Як встановлено судом Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року стягнуто з ТОВ «Папірус» на користь позивача майнову шкоду у сумі 9.280 грн.75 коп., витрати на правову допомогу у сумі 259 грн.84 коп. та судовий збір у сумі 2143 грн.60 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06.11.2014 скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014 та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ТОВ «Папірус - все для офісу» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 було скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 06.11.2014, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014 залишено в силі.

21.05.2015 року відповідачем було виконано зобов'язання щодо сплати на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 9 280,75грн.

Наполягаючи на своїх вимогах , позивач та його представник стверджують , що правовідносини між сторонами виникли з моменту отримання відповідачем надісланого позивачем 07.02.2014 на адресу відповідача листа- претензії.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав жодного доказу про надсилання відповідачу листа-претензії. Так само, як і не надав сам лист-претензію.

Надана позивачем копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не є належним та достатнім доказом надсилання листа-претензії, оскільки, не містить опису документів вкладених до поштового відправлення та відповідно інформації, що саме було у поштовому відправленні.

Надана позивачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказано найменування адресата «ОСОБА_3 ТОВ «Папірус», в той час як цей позов пред'явлено до ТОВ «Папірус - все для офісу».

Відповідно до ч.І ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Але Лист-претензія, на який посилаються позивач та представник його як на єдиний доказ своїх вимог, не є підставою виникнення у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем.

20.05.2015 відповідач отримав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-43701св14 про залишення в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014. по справі № 758/3484/14-ц стягнуто з відповідача на користь Позивача:9 280,75 грн. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою;243,60 грн. - судовий збір;259,84 грн. - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги.

Тобто грошове зобов'язання відповідача виникло в момент отримання відповідачем ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-43701св14.

21.05.2015 відповідач виконав рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2014 по справі № 758/3484/14-ц, що підтверджується платіжним дорученням №41 від 21.05.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, позивач, його представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували ті обставини на які посилалася представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу та його представнику їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 509, керуючись ст. ст. 10, 11, 209 , 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ТОВ «Папірус - все для офісу», про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя