У Х В А Л А

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Дербенцевої Т. П.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_5 стала власником 4/10 частини квартири АДРЕСА_1. Співвласником інших 6/10 частини вказаної квартири є дружина батька - ОСОБА_4 Згідно із висновком КП Вишгородське БТІ технічна можливість виділу її частки у вказаній квартирі відсутня, а відповідач не погоджується добровільно компенсувати їй вартість її частки у спадковому майні.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 4/10 частини спірної квартири у розмірі 227 081 грн та припинити її право власності на 4/10 частини зазначеної квартири.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у порядку виділу частки спільної часткової власності грошову компенсацію вартості 4/10 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 227 081 грн.

Після виплати ОСОБА_4 грошової компенсації право власності ОСОБА_3 на 4/10 частини квартири АДРЕСА_1 припинено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач має право на одержання від відповідача як іншого співвласника спірної квартири грошової компенсації вартості належної їй частки в спільній частковій власності на квартиру, оскільки квартира є неподільним майном, а її частка у спільній частковій власності є незначною.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником 4/10 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, а співвласником інших 6/10 частини є ОСОБА_4

Відповідно до висновку Комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородського бюро технічної інвентаризації» від 06 грудня 2012 року № 2162 вказана квартира є неподільною річчю (має один вихід, один санвузол тощо), тому не може бути поділена без втрати її цільового призначення (а. с. 6).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 року № 6404/13-43 вартість 4/10 частини квартири АДРЕСА_1 становить 227 081 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач, посилаючись на приписи ст. 364 ЦК України та небажанням відповідача добровільно компенсувати вартість належної їй 4/10 частки у спільній частковій власності, просила задовольнити позов.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди виходили лише з наявності у позивача права вимоги на отримання грошової компенсації за належну їй частку майна у спільній частковій власності.

У той же час відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що не спроможна сплатити позивачу грошову компенсацію за її частку в спірній квартирі у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем.

Стягуючи з відповідача грошову компенсацію вартості частки позивача в розмірі 227 081 грн, суди на зазначене уваги не звернули та не перевірили, чи не потягне за собою вирішення спору в обраний позивачем спосіб використання ним свого права власності на шкоду іншому співвласнику.

Захищаючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири і виходячи при цьому з інтересів останньої, суди не перевірили наявність у відповідача можливості сплатити таку компенсацію і не врахували, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спільному користуванні вказаною квартирою, що виключає можливість спільного її використання і на наявність таких доказів не посилається і сам позивач.

З огляду на зазначене висновки судів про задоволення позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко