Справа № 510/663/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2015 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.;

за участю: секретаря - Памбук Л.В.;

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягав.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази:

-копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1;

-копія заповіту №1398;

-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5;

-копія свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2;

-копія паспорта ОСОБА_2;

-копія паспорта ОСОБА_4;

-копія паспорта ОСОБА_3;

-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6;

-копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що протягом 10 років, позивач, ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Власниками зазначеної квартири є відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким належить квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Вказана квартира розташована в одноповерховому двоквартирному житловому будинку АДРЕСА_2 належить позивачу на праві спільної сумісної власності із його матір'ю.

У 2004 році відповідачі подарували позивачу квартиру АДРЕСА_1, після чого позивач почав в ній мешкати та господарювати, вважаючи, що є фактичним власником цієї квартири.

Позивач також зазначив, що неодноразово звертався до власників із проханням переоформити квартиру відповідним чином, але кожен раз він запевняв, що документи виготовлюються.

З 2004 року відповідачі або інші правонаступники власника жодного разу не витребували в позивача майно, вимог щодо повернення квартири не висували, не заперечували проти ремонтів квартири.

Таким чином, з 2004 року позивач повністю утримує квартиру, сплачує комунальні платежі, про що свідчать абонентські книжки, робить поточний та капітальний ремонт.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був батьком позивача.

Після його смерті відкрилась спадщина, а саме: ? частини квартири АДРЕСА_2.

Під час життя, ОСОБА_5 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є позивач, відповідачка, дружина померлого, мати і бабуся позивача та мати померлого.

Позивач та його мати до Ренійської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулися у встановлений термін, однак позивач прийняв спадщину фактично, у зв'язку з тим, що на день смерті проживав разом із батьком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка була бабусею позивача.

Після її смерті відкрилась спадщина, а саме: ? частини квартири АДРЕСА_2.

Позивач до Ренійської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся у встановлений термін, однак позивач прийняв спадщину фактично, у зв'язку з тим, що на день смерті проживав разом із бабусею.

До нотаріуса позивач звернувся лише в 2015 році, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на нерухоме майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що по справі мають місце правовідносини пов'язані із спадкуванням. Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи із наступного.

До прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності нового закону, у тому числі тих з них, що з якихось причин виявилися не здійсненними (не виконаними) на момент набрання чинності новим законом, застосовується раніше діюче законодавство. Враховуючи те, що права і обов'язки виникли до набрання чинності новим закону, правовідносини між сторонами регулюються ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

На підставі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як вбачається з норми ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном.

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем першої черги за заповітом і після смерті спадкодавця протягом 6 місяців фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном, як постійно проживаючий разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, та не заявив відмову від неї, суд приходить до висновку про те, що його права на спадкове майно у вигляді права власності на 2/4 частини квартири АДРЕСА_2, є невизнаними, при тому, що спадщина фактично прийнята.

Підстав, які не дозволяють перехід права власності на 2/4 частини квартири АДРЕСА_2, від померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до позивача судом не встановлено. Право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 припинилось у зв'язку зі смертю, а право власності позивача може виникнути тільки на підставах, які не заборонені законом, в тому числі у разі успадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 344 ЦК України передбачає випадок набуття права власності за набувальною давністю. За цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Слід також зазначити, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Позивач більше 10 років вільно та безперервно володіє квартирою АДРЕСА_1. Позивач фактично виконує обов'язки власника майна: здійснюює поточний ремонт будівлі та її технічне обслуговування, доглядає за її збереженням та ін. Відповідачам про це відомо, однак вони не чинять будь-яких перешкод у володінні майном, не пред'являють до позивача будь-яких претензій, взагалі не проти визнання права власності на вищевказане нерухоме майно за позивачем. Позивач фактично, законно володіє чужим майном, оскільки між ним та відповідачами не укладалися договори про утримання нерухомого майна, його оренду та ін.

З урахуванням вищевикладеного, суд вбачає правові підстави для визнання за позивачем права власності на 2/4 частини квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування, а також на квартиру АДРЕСА_4 з положень набувальної давності

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 215, ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 328, 344 ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/4 частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Сорокін К.В.