АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яка подана представником ЛЕЦЬ Юлією Вікторівною, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Лець Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відкриття провадження та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказувала, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що ПАТ «Укрсоцбанк» не є учасником виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт, а є власником майна, яке необхідно звільнити з-під арешту. Вказувала, що позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на ст. 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», а тому даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» просив скасувати арешт з нерухомого майна, власником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», що накладений постановою ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 01 червня 2012 року, а саме: на два житлові будинки ( літери А, Б) за адресою: АДРЕСА_1, та дві земельні ділянки, на яких розташовані зазначені будинки. Також просив зобов'язати відповідача - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винести постанову про звільнення з-під арешту вказаного нерухомого майна.

Відмовляючи у відкритті провадження ухвалою від 26 серпня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивачем оскаржується постанова державного виконавця про накладення арешту на майно заявника, а тому відповідно до ч. 3 ст. 174 КАС України зазначені вимоги повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Проте зазначені висновки колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначав, що ПАТ «Укрсоцбанк» набув права власності на нерухоме майно на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2012 року, що набуло законної сили, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Проте при зверненні до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо, що постановою Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 01 червня 2012 року, винесеною в рамках виконавчого провадження № 1440/9, накладено арешт на все майно в межах суми 172 391 грн. 26 коп., що належить боржнику ОСОБА_3

Таким чином, посилаючись на набуття права власності на нерухоме майно на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просив задовольнити його вимоги на підставі ст. 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та звільнити нерухоме майно з-під арешту, накладеного постановою ВДВС від 01.06.2012 року.

Отже, зі змісту позовної заяви вбачається, що представник ПАТ «Укрсоцбанк» не заявляв вимог про скасування постанови ВДВС від 01 червня 2012 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3, проте суд першої інстанції помилково зазначив в ухвалі, що позивачем пред'явлені вимоги про скасування постанови державного виконавця.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що позивач обґрунтовує позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту порушенням його права власності та посилається на норми Цивільного кодексу України, що регламентують захист права власності, а також ту обставину, що позивач не є учасником виконавчого провадження, в межах якого була винесена постанова про арешт майна боржника від 01.06.2012 року, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про відсутність підстав для розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Та обставина, що у позовній заяві представник ПАТ «Укрсоцбанк» пред'явив вимоги лише до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, не залучаючи до участі у справі стягувача і боржника виконавчого провадження, в якому було накладено арешт на спірне майно, прав та інтересів яких стосується даний спір, не може бути підставою для відмови у відкритті провадження із зазначених в оскаржуваній ухвалі мотивів.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, ухвала судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому ухвалу необхідно скасувати, а питання щодо відкриття провадження - передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

При цьому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки питання щодо відкриття провадження у справі належить до виключної компетенції суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 118 - 122 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року - скасувати, питання щодо відкриття провадження передати на новий розгляд суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: