Справа № 202/6162/14-ц
Провадження № 2/0202/343/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 листопада 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угод недійсними та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угод недійсними та витребування майна.

В обґрунтування поданої заяви, яка в подальшому була уточнена, позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. У період перебування у шлюбі ними був придбаний автомобіль Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_3 без її згоди зазначений автомобіль було продано ОСОБА_2, а в подальшому ОСОБА_2 автомобіль було продано ОСОБА_4 Зазначає, що договори купівлі продажу автомобіля є фіктивними, оскільки укладені без її згоди та оскільки її колишній чоловік ОСОБА_3 і досі користується спірним автомобілем. Посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року по справі про розірвання шлюбу та розподіл майна не визначено питання щодо припинення її права співвласника на частку сумісного майна, а лише стягнуто на її користь вартість 1/2 частини спірного автомобілю, яку на теперішній час її колишній чоловік ОСОБА_3 не може їй відшкодувати в повному обсязі та у зв'язку з тим, що на теперішній час вона не отримала стягнуту судом на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину спірного автомобілю, порушено її право одноразово в повному обсязі отримати грошову компенсацію у розмірі 52 594 гривень і скористатися нею. Посилаючись на ст. ст. 65,70,71 СК України, ст. ст. 203, 207, 208, 215, 234, 235, 319, 334, 346, 358, 362, 361, 364, 365, 366, 368, 369, 386, 387, 388 ЦК України просить суд визнати недійсним правочин відчуження автомобілю Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати недійсним правочин відчуження автомобілю Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, витребувати від ОСОБА_4 автомобіль Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1.

В судові засідання зявлялася ОСОБА_1, підтвердила викладені в позовній заяві обставини та просила суд їх задовольнити.

В судові засідання зявлялася представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 12.11.2015 року, не зявився. Через канцелярію суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року йому у власність було виділено спірний автомобіль, а ОСОБА_1 присуджена грошова компенсація за 1/2 автомобіля Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначене рішення суду набрало законної чинності. ОСОБА_1 вже не є співвласником автомобіля Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які повідомили суду, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу. Зазначили, що не однократно бачили ОСОБА_3 за кермом автомобілю, який і досі користується ним.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 1, 3 ЦПК України дії суду, повязані з розглядом конкретної цивільної справи, здійснюються за цивільними процесуальними законами України, що діють на час розгляду справи, вчинення окремих процесуальних дій або виконання рішення суду.

Відповідно до статей 291, 292 ЦПК України законність процесуальних дій суду, вчинених ним при розгляді справи, може перевірятися тільки судом вищої інстанції в порядку апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено в повному обсязі. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 16 жовтня 1993 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 561 розірвано. Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволена частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля Тоуоtа RАV-4 (номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3) в розмірі 52 594 (пятдесят дві тисячі пятсот девяносто чотири) грн.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 не надавала ОСОБА_3 своєї згоди на відчуження спірного автомобіля. Тобто ОСОБА_1 було відомо на час розгляду справи про продаж автомобілю, разом з тим останньою було обрано спосіб захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 компенсації за 1/2 частину автомобіля.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.12.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 року залишені без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 3 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, суд не може вирішувати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини і тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 361 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угод недійсними та витребування майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда