У Х В А Л А

12 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,-

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Правекс-Банк» про встановлення факту, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року залишено без змін.

У жовтні 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, з підстав пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 2 статті 233 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, від 22 січня 2014 року та від 25 лютого 2015 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що на час звільнення позивача з роботи відповідач повністю з ним розрахувався, виплативши всі належні йому суми про що позивача було повідомлено письмово в угоді про припинення трудових відносин і згідно із пунктом 6 цієї угоди позивач претензій до роботодавця з приводу заробітної плати не мав.

Разом з тим, у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, яка надана як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд касаційної інстанції виходив з того, що позивачу не була нарахована та виплачена заробітна плата за певний період, що свідчить про порушення роботодавцем законодавства про оплату праці.

У справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року, яка надана як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами попередніх інстанцій встановлено факт перебування у трудових відносинах, однак не перевірено доводи позивача щодо невиплати заробітної плати, проведення повного розрахунку по заробітній платі в день звільнення та завдання моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав.

В ухвалі від 22 січня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що судами попередніх інстанцій встановлено порушення трудового законодавства відповідачем щодо розрахунку при звільненні позивача, оскільки заробітна плата була лише нарахована позивачу і вчасно не виплачена, тому при вирішенні зазначеного трудового спору підлягає застосуванню норма частини 2 статті 233 КЗпП України.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Правекс-Банк» про встановлення факту, стягнення середньої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко