Справа №263/9585/15-ц
Провадження № 2/263/3024/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2015 року м.. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Артеменко Л.І., при секретарі Масюку М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків її випоати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,
У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що у зв'язку з тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату він був змушений звільнитись з підприємства, однак відповідач до теперішнього часу не виплатив йому заробітну плату 9815,34 грн., компенсацію у зв'язку з порушенням строків її виплати 2643,26 грн., які просив стягнути з відповідача, а також стягнути середній заробіток за період з 06.02.2015 року по 31.08.2015 року в розмірі 6387,55 грн., в подальшому по день постановлення рішення, завдану йому моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн.
В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання свого представника не спрямував з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, не сповістив суд про причини неявки, проте надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що визнає позовні вимоги в частині заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 в розмірі 10 401,96 грн., та розміру середньоденного заробітку - 41,21 грн. в задоволенні інших позовних вимог просив відмовити, послався на недоведеність та безпідставність спричинення факту моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу.
Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою позивача суд постановляє заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
При цьому, визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача суд виходить з положень ст. 11 ЦПК України відповідно до яких, суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог. Оскільки позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 9815,34 грн., тому саме ця сума підлягає до стягненню.
Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
В аспекті надання офіційного тлумачення положенням ч. 2 ст. 233 КЗпП України Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Згідно ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
З огляду на викладене суд вважає, що оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена заробітна плата, заборгованість за якою складає 9815,34 грн., то вказана сума підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням індексу інфляції в межах заявлених позовних вимог по липень 2015 року в розмірі 2643,26 гривень, виходячи з суми боргу - помісячно та індексу споживчих цін за розрахунком позивача, заперечень щодо якого відповідач не має
Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За відомостями відповідача розмір середньоденної заробітної плати позивача за графіком №3-3 1 бригади, становить 41,21 гривень, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.02.2015 по 15.09.2015 (період, за який заявлені вимоги) в сумі 6222,71 грн. ( 41,21 Х151).
Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, суми та періоду заборгованості, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 500 гривень.
Відповідно до положень ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
З огляду на вищенаведені норми законодавства позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки наданий позивачем акт прийому-передачі виконаних робіт №169 не містить правові послуги, надані в ході судового розгляду даної цивільної справи.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам майнового та немайнового характеру за ставками судового збору на час розгляду справи, у розмірі 730 грн 80 коп.
Керуючись ст.ст. 95, 115 - 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст.1, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 730 гривні 80 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за серпень 2014 року - 729,92 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.І. Артеменко