АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9525/15 Справа № 199/7433/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сенчишин Ф. М. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі: - Добролюбовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 29 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9, про визначення порядку користування приміщенням в квартирі т усунення перешкод шляхом вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони є співвласниками зазначеної квартири з частками у праві власності по 1/2 за кожним. Між сторонами не досягнута згода стосовно порядку користування квартирою, тому позивач просить суд визначити порядок користування приміщеннями квартири. Окрім того, відповідачка чинить позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, тому позивач просить суд також винести рішення про усунення таких перешкод та вселення в квартиру.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9, про визначення порядку користування приміщеннями в квартирі та усунення перешкод шляхом вселення - задоволено частково.

Усунено перешкоди ОСОБА_7 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його у вказану квартиру.

Виділено в користування ОСОБА_7 житлову кімнату № 6 площею 10,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_6 житлову кімнату № 8 площею 12,5 кв.м. з лоджією площею 2 кв.м. в цій же квартирі.

Житлову кімнату № 7 площею 17,2 кв.м., коридор № 1 площею 4,7 кв.м., кладову № 2 площею 0,3 кв.м., ванну № 3 площею 2,1 кв.м., туалет № 4 площею 1,1 кв.м., кухню № 5 площею 7,6 кв.м. в цій же квартирі залишити у спільному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог..

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з частками у праві власності по 1/2 за кожним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Позивач, який є співвласником квартири, на підставі ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Процесуальна позиція в суді ОСОБА_6, яка категорично заперечує право позивача на проживання в квартирі, узгоджується з твердженнями ОСОБА_7 щодо наявності перешкод в користуванні квартирою з боку відповідачки.

ОСОБА_7, як співвласник квартири, за наявності перешкод у здійсненні ним права власності, на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення порядку користування приміщеннями в квартирі, суд виходить з наступного.

Згідно копії технічного паспорту на квартиру (а.с. 8-10), квартира АДРЕСА_1 складається з:

-коридору № 1 площею 4,7 кв.м.;

-кладової № 2 площею 0,3 кв.м.;

-ванної № 3 площею 2,1 кв.м.;

-туалету № 4 площею 1,1 кв.м.;

-кухні № 5 площею 7,6 кв.м.;

-житлової кімнати № 6 площею 10,2 кв.м.,

-житлової кімнати № 7 площею 17,2 кв.м.,

-житлової кімнати № 8 площею 12,5 кв.м.,

-лоджії І площею 2 кв.м.

При цьому житлові кімнати № 6 та № 8 є ізольованими, а житлова кімната № 7 є прохідною. Вихід на лоджію здійснюється через житлову кімнату № 8.

Зокрема, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Суд виходить з того, що у роздільне користування сторонам можуть бути надані лише житлові кімнати № 6 та № 8 (з лоджією І), оскільки вони є ізольованими житловими кімнатами, а решта приміщень квартири підлягають залишенню в спільному користуванні сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: