Справа № 201/6504/15ц
Провадження № 2/201/2052/2015р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договорами позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 20.09.2013р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав останньому 14 000грн. та 5 565дол. США. Цього ж дня, між сторонами було укладено ще один договір позики, згідно якого відповідач отримав 9 000євро. Строк повернення позики за обома договорами був встановлений до 20.01.2014р., та неодноразово сторони подовжували строк дії цих договорів. Відповідач частково погашав заборгованість та повернув позивачеві грошові кошти (які бралися у національній валюті) в розмірі 10 000грн. В судовому засіданні 21.09.2015р. представник позивача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 07.09.2015р. - а.с. № 31), уточнивши позовні вимоги в сторону зменшення, просив стягнути з відповідача 4000грн., 5565дол. США та 9000 Євро відповідно до курсу валют на день винесення рішення, оскільки відповідач належним чином не виконує умови договорів. Крім того, представник позивача не наполягав на стягненні з відповідача 3% річних та індексу інфляції. Також представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами.

Відповідач в судове засідання 21.09.2015р. надав суду заяву, згідно якої визнав позовні вимоги в частині стягнення 4000грн., 5565дол. США, 9000 Євро. В даній заяві та в своїх запереченнях, що надійшли до суду 18.09.2015р. (а.с. № 22-23) відповідач вважав, що гривневий еквівалент валютних сум позики має бути стягнутий за курсом на день укладення договорів 20.09.2013р. Просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 32).

Враховуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідач надав суду свої заперечення, то відповідно до ст. ст. 169, 197 ЦПК України суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України, за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник, зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 20.09.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав 14 000грн. та 5 565дол. США зі строком користування на 4 місяці, тобто до 20.01.2014р. (а.с. № 5).

В подальшому, строк дії даного договору було подовжено до 01.07.2014р. та до 31.12.2014р. (а.с. № 5 зворотна сторона).

Також 20.09.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав 9000 євро зі строком користування на 4 місяці, тобто до 20.01.2014р. (а.с. № 6).

В подальшому, строк дії даного договору також було подовжено до 01.07.2014р. та до 31.12.2014р. (а.с. № 6 зворотна сторона).

Як вбачається з договору позики від 20.09.2013р., копія якого знаходиться на а.с. № 5, а оригінал було оглянуто суддею 21.09.2015р., відповідачем було повернуто наступні суми: 14.02.2014р. - 2000грн.; 08.08.2014р. - 3000грн.; 07.11.2014р. - 2000грн.; 15.01.2015р. - 1000грн. (а.с. № 5 зворотна сторона). Крім того, з наданої копії розписки (проти якої не заперечував й представник позивача), відповідачем було повернуто 19.06.2014р. ще 2000грн. (а.с. № 29).

Як вбачається з договору позики від 20.09.2013р. копія якого знаходиться на а.с. № 6, а оригінал було також оглянуто суддею 21.09.2015р., то погашення за цим договором не відбувалося.

Відповідачем було визнано, що грошові кошти в розмірі 5565дол. США та 9000 Євро ним не поверталися позивачу, а погашення проводилось за гривневою позикою (а.с. № 32).

Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, то стягненню з нього підлягають суми заборгованості за договором позики від 20.09.2013р. в розмірі 4000грн. та 5565дол. США та за договором позики від 20.09.2013р. в сумі 9000 Євро.

З огляду на те, що представник позивача в наданій суду 21.09.2015р. заяві просив стягнути заборгованість з урахуванням курсу гривні до іноземної валюти на день винесення рішення та керуючись положеннями абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», то суд вважає за можливе стягнути суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду.

Згідно довідки Нацбанку України станом на 21.09.2015р. 100 дол. США дорівнює 2163грн. 94коп., а 100 Євро - 2471грн. (а.с. № 34-35).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 20.09.2013р. в розмірі 4000грн. та 120 423грн. 26 коп., що є еквівалентом 5565дол. США та за договором позики від 20.09.2013р. суму позики 222 390 грн., що є еквівалентом 9000 Євро.

Заперечення відповідача стосовно того, що при винесені рішення застосовувати слід курс іноземної валюти станом на 20.09.2013р. - день укладення договорів, суд оцінює критично, оскільки в обґрунтування даного твердження відповідач не наведено жодної норми права, а натомість у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України чітко зазначено порядок конвертації заборгованості в іноземній валюті.

Між тим, суд при винесені рішення керується положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України, яка встановила, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, оскільки відповідач сам факт укладення з позивачем договорів позики та наявність сум заборгованості, визнав.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, та враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 3468грн. 13 коп. (4000грн. + 120 423грн. 26коп. + 222 390грн. = 346 813грн. 26коп. (відповідно до ставок, встановлених для фізичних осіб Законом України «Про судовий збір», зміни до якого 01.09.2015р. набрали законної сили).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 549, 610, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 20.09.2013р. в розмірі 4000грн. та 120 423грн. 26 коп., що є еквівалентом 5565дол. США, а також суму заборгованості за договором позики від 20.09.2013р. в розмірі 222 390 грн., що є еквівалентом 9000 Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3468грн. 13 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.