Справа № 352/434/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2516/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників:апелянта - ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради,-

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач є її батьком. Після розірвання шлюбу з її матір'ю ОСОБА_6 у судовому порядку вирішувалось питання розподілу незакінченого будівництвом за час перебування у шлюбі житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Тисменицького районного суду від 01.08.2006 р., яке набрало законної сили, за ОСОБА_6. визнано право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку по АДРЕСА_1, як частки в спільному майні подружжя.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що земельна ділянка під будівництво житлового будинку по зазначеному адресу була виділена рішенням Старолисецької сільської ради від 24.11.1993 р. її батькам як подружжю та те, що її батьки під час перебування у шлюбі розпочали будівництво житлового будинку, готовність якого на день прийняття судового рішення складала 42 %.

18.10.2006 року на 3 сесії 5 демократичного скликання Старолисецької сільської ради прийнято рішення про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,1479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1.

Того ж дня - 18.10.2006 року на 4 сесії 5 демократичного скликання Старолисецької сільської ради прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та передачу земельної ділянки у власність.

За поданням головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області та за заявою ОСОБА_6 обидва вказані рішення від 18.10.2006 р. як такі, що прийняті з грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства України, скасовані рішенням сільської ради від 04.05.2012 р., яким було надано дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на приватизацію присадибної земельної ділянки площею 0,07 га кожному.

Рішення Старолисецької сільської ради від 04.05.2012 р. оскаржувалось у судовому порядку ОСОБА_4, після скасування попередніх судових рішень ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 р. рішенням Тисменицького районного суду від 09.12.2014 р., яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 задоволено та скасовано рішення сільської ради від 04.05.2012 р.

Таким чином, на даний час залишились чинними два рішення сільської ради від 18.10.2006 р., що порушує її, позивачки, права на володіння і користування 1/2 частиною незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташована ця частина будинку, оскільки на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.04.2014 р. вона стала власником 1/2 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 та прийняла на себе всі права і обов'язки по добудові 1/2 частини будинку.

21.05.2014 р. сільська рада прийняла рішення про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно вказаного договору дарування 1/2 частини будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, який знаходиться на даній земельній ділянці. На даний час нею виготовляється технічна документація. Оскаржувані рішення підлягають скасуванню, оскільки прийняті з грубим порушенням норм чинного земельного законодавства України та порушенням порядку надання земельної ділянки.

Просила визнати незаконними і скасувати:

1) рішення 3 сесії 5 демократичного скликання від 18.10.2006 р. про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,1479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1;

2) рішення 4 сесії 5 демократичного скликання від 18.10.2006 р. про надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та передачу земельної ділянки у власність.

Рішенням Тисменицького районного суду від 09 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 3 сесії 5 демократичного скликання Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 18 жовтня 2006 року про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,1479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1, Тисменицького району.

Визнано незаконним та скасовано рішення 4 сесії 5 демократичного скликання Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 18 жовтня 2006 року про надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1, Тисменицького району та передачу земельної ділянки у власність.

На дане рішення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначив, що позивачка не набула у встановленому законом порядку право власності або право користування земельною ділянкою, а тому у неї відсутні права вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю. Суд мав би встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи. Така правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі 6-94ц13 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права. Такий висновок має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апелянт також вказує, що відповідно до рішення Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 року, ОСОБА_4 реалізував своє суб'єктивне право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, у результаті чого було виготовлено технічну документацію та державний акт про право власності на земельну ділянку.

Вважає, що визнані незаконними та скасовані судом рішення сільської ради вичерпали свою дію фактом його виконання, тому обраний позивачем спосіб захисту порушених прав (визнання їх незаконними та скасування) не забезпечує їх реального захисту.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, з чим не погодився представник позивача, з підстав зазначених в поданому суду письмовому запереченні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що чинними рішеннями відповідача - Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 р., на підставі яких присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 в цілому передана у власність відповідачу ОСОБА_4, порушуються права позивачки як забудовника житлового будинку.

Такий висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

У відповідності до вимог ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно вимог ст.37 вищезазначеного закону, для отримання дозволу на виконання будівельних робіт, який видається органами державного архітектурно-будівельного контролю, забудовнику необхідно подати пакет документів, першим з яких є документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 не набув права власності на присадибну земельну ділянку на підставі рішення сільської ради від 18.10.2006 р., оскільки отриманий ним державний акт на право власності на земельну ділянку не був у встановленому порядку зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що підтверджується інформацією управління Держкомзему в Тисменицькому районі (а.с.23).

Посилання апелянта на те, що позивачкою не доведено факт порушення її права, яке підлягає захисту, колегія суддів відхиляє, оскільки на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.04.2014 р. (а.с.24) вона стала власником 1/2 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, та згідно п.9 вказаного договору прийняла на себе всі права і обов'язки по добудові 1/2 частини зазначеного житлового будинку.

ОСОБА_5 нарівні зі своїм батьком ОСОБА_4 стала забудовником незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1, рішенням Старолисецької сільської ради від 21.05.2014 р. (а.с.25), їй надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно договору дарування 1/2 частини будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, який знаходиться на даній земельній ділянці. На даний час позивачкою виготовляється відповідна технічна документація на земельну ділянку.

У відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України до набувача житлового будинку, будівлі або споруди переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені. Оспорювані рішення Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 18.10.2006 року унеможливлюють позивачку користуватися таким правом, а тому їх підставно визнано судом незаконними й такими, що підлягають скасуванню.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 09 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк