Справа №442/1793/14-ц
Провадження №2/442/75/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 337,7 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м., з господарськими будівлями, та земельну ділянку, загальною площею 0,1616 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, які знаходяться на вул.Стефаника, 18 в с.Лішня Дрогобицького району Львівської області.

Позов мотивує тим, що з відповідачкою у справі ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2013 року у справі №442/1984/13ц, 2/442/858/2013 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ним, про поділ в рівних частинах (по ?) спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку, загальною площею 337,7 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м., з господарськими будівлями, та земельної ділянки, загальною площею 0,1616 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, які знаходяться на вул.Стефаника, 18 в с.Лішня Дрогобицького району Львівської області. З приводу користування будинком, землею та господарськими спорудами у них на даний час виникають непорозуміння та сварки. За таких обставин він вирішив провести реальний поділ будинковолодіння з метою подальшого продажу своєї частки у спільно нажитому майні, у зв?язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що серед запропонованих експертом варіантів розподілу житлового будинку, більш прийнятним для нього є варіант №1. Проте, його не влаштовує сума грошової компенсації, визначена експертом у вказаному варіанті, яку йому повинна сплатити відповідачка ОСОБА_3 Однак, зважаючи на те, що судом йому було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи для визначення кошторисної вартості житлового будинку, просить провести розподіл спірного будинку згідно з варіантом №1 висновку експерта та встановити порядок користування земельною ділянкою також за варіантом №1. Не заперечив, що фактичному користуванню спірним будинком відповідає варіант №2 розподілу будинковолодіння згідно з висновком експерта.

Представник відповідача ОСОБА_4 подав письмове заперечення на позовну заяву, мотивуючи тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки ні відповідач ОСОБА_3, яка фактично перебуває за кордоном, ні будь-які інші особи не чинять позивачу жодних перешкод у користуванні та володінні спірним майном, останній не звертався до відповідача з приводу добровільного вирішення даного питання. Зазначає, що жодного спору щодо користування нерухомим майном, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, немає і позивач жодного разу не звертався ні в усній, ні в письмовій формі до відповідача щодо поділу майна в натурі або щодо укладення відповідного договору. Оскільки позивач обґрунтовує також свої вимоги метою продажу своєї частки у спільному майні, то вказує на те, що останній не повідомляв відповідача щодо намірів відчуження частини нерухомого майна, яке являється спільною частковою власністю сторін, як це передбачено положеннями статті 362 ЦК України. Крім цього, позивачем не представлено жодних доказів, визначених ст.367 ЦК України, на які, зокрема, посилається останній, щодо можливості чи неможливості укладення договору про поділ майна тощо. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні подала письмові пояснення по суті спору, в яких зазначає наступне. Ознайомившись із варіантами поділу нерухомого майна, що є у спільній власності, погоджується на варіант №2 висновку експерта щодо розподілу житлового будинку та варіант №1 - щодо земельної ділянки. Вказаний варіант поділу житлового будинку відповідає фактичному користуванню сторонами спору, а встановлення режиму спільного користування двома підвальними приміщеннями, де розміщені комунікації водопостачання будинку, сприятиме розумному та менш обтяжливому з фінансової точки зору способу розподілу майна, оскільки віднесення даних двох приміщень у власність однієї зі сторін спору зумовить фінансові витрати для обох сторін. Отже, вважає вищевказані варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки найбільш прийнятними та менш фінансово обтяжливими для обох сторін, а тому такими, що можуть бути прийняті судом у даному спорі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, експерта, беручи до уваги вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2013 року (головуюча-суддя ОСОБА_1М.) затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за якою вирішено поділити в рівних частинах між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 майно, яке являється спільним майном подружжя, а саме: житловий будинок (позначений на плані літ. «А-2», загальною площею 337,7 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м.) з господарським будівлями та земельна ділянка (загальною площею 0,1616 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку), які знаходяться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Лішня, вул. Стефаника, 18; та визнано право власності за кожним на ? ідеальну частину житлового будинку та ? ідеальну частину земельної ділянки, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6, 7).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст. ст. 58-59 ЦПК України.

З висновку експерта №10/11/12 судової інженерно-технічної експертизи, на вирішення якої поставлено питання щодо можливих варіантів розподілу спірного житлового будинку для роздільного користування ? ідеальною частиною будинку з відповідними господарськими будівлями та прилягаючою земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вбачається, що експертом запропоновано варіант №1 (Розподіл) та варіант №2 (Порядок користування) щодо житлового будинку, а також варіант №1 порядку користування та варіант №2 порядку користування земельною ділянкою.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст.367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, (як роз?яснює ВСУ у своїй Постанові від 03.04.2013 року справа №6-12цс13) виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відтак, експертом у наданому суду висновку пропонується фактично лише один варіант розподілу житлового будинку в натурі, оскільки згідно з варіантом №2 пропонується порядок користування таким.

Слід одночасно зазначити, що сторона відповідача не погодилась на запропонований розподіл будинковолодіння, оскільки такий в першу чергу не відповідає фактичному користуванню будинком. Проте, сторона відповідача і не клопотала щодо проведення додаткової інженерно-технічної експертизи для визначення інших можливих варіантів розподілу.

Крім цього, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_2, зокрема, вказав на необхідність проведення реального розподілу будинку з метою подальшого відчуження своєї частки, що власне і зводиться до поділу будинку в натурі та прилеглої до нього земельної ділянки у відповідності до ідеальних часток кожного співвласника майна, а не встановлення порядку користування такими.

Верховним Судом України у правових висновках також роз?яснено, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Як вбачається з висновку №10/11/12 судової інженерно-технічної експертизи, порядок користування житловим будинком склався так: першим поверхом користується ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_5, другим поверхом користується ОСОБА_2 Відповідно до варіанту №1 висновку експерта щодо розподілу будинку, співвласнику ? ідеальної частки ОСОБА_2 пропонуються приміщення п/підвалу, сходова клітка на першому поверсі, а також на другому поверсі: сходова клітка, житлові кімнати та коридор. Загальна площа приміщень, які пропонуються співвласнику ОСОБА_2, становить 168,5 кв.м., що менше від ідеальної частини на 0,35 кв.м. Співвласник ОСОБА_3 повинна виплатити співвласнику ОСОБА_2 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних частин житлового будинку, що становить 20996,50 грн. При даному варіанті реального розподілу необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботі: співвласнику ОСОБА_2 влаштування кухні та коридору з житлової кімнати (1-13), влаштування санітарного вузла та встановлення сантехнічного обладнання, підведення комунікацій води та каналізації, газопостачання, влаштування сучасного турбо-котла в приміщенні кухні, влаштування металопластикових вікон в санітарному вузлі, на веранді другого поверху (яка фактично не входила в перелік приміщень, запропонованих позивачу), на сходовій клітці, та замурувати стіни; співвласнику ОСОБА_3 встановити водяний насос в приміщенні «ІV». Кожному із співвласників необхідно влаштувати індивідуальне електропостачання, водопостачання та каналізацію, газопостачання і опалення своїх приміщень. Горищем та виходом на горище користується ОСОБА_2

Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги заперечення сторони відповідача, суд дійшов до переконання, що запропонований експертом вказаний варіант розподілу житлового будинку в натурі є недоцільним і таким, що може порушувати права та інтереси відповідних осіб.

Слід також звернути увагу на те, що позивач зазначає про наміри відчуження своєї частки у спільній власності нерухомого майна, а відтак, в подальшому навряд чи буде проживати у спірному будинку. Проте, у ньому проживає відповідач ОСОБА_3, приїжджаючи з-за кордону, та постійно проживає її донька (представник відповідача) ОСОБА_5 зі своєю сім?єю, і не мають наміру продавати вказане житло. А тому, на думку суду, слід також враховувати інтереси відповідача щодо фактичного користування спірним будинком, що склалося вже історично, а як згадувалось раніше, варіант №1 розподілу будинку, запропонований експертом, не є найбільш наближеним до його фактичного користування, що й не заперечив особисто позивач ОСОБА_2

Поряд з тим, як зазначалось вище, позивач не погодився із розміром грошової компенсації, зазначеної у згаданому варіанті розподілу будинку, у зв?язку з чим клопотав про призначення експертизи для визначення кошторисної вартості житлового будинку.

Як пояснив у судовому засіданні експерт ОСОБА_6, оцінка будинку проводилась згідно з Методиками судових експертиз по цивільних справах (таблиця №1.5 висновку експертизи стор.8), зокрема, враховувались індекс зміни вартості будівельних робіт станом на 01.04.2015 року, індекс інфляції за травень 2015 року, відновна вартість станом на червень 2015 року. Також при проведенні експертизи врахований коефіцієнт готовності, зокрема, вкладені кошти, у ремонт в тому числі (пофарбування, встановлення дверей, вікон, підлоги, плитки тощо). Експерт доповнив, що ним бралася до уваги дійсна вартість, яка враховує коефіцієнт готовності, відновну вартість і коефіцієнт зносу. Кошторисна вартість це абсолютно іншого роду питання. У даному випадку стояло питання про реальний розподіл будинку, для вирішення якого виникла необхідність у виконанні оцінки, пов?язана із відхиленням від ідеальних часток. Проведення кошторису жодним чином не вплине на результати наданої суду експертизи.

Висновок експерта суд оцінює в сукупності з іншими доказами у справі, як це передбачено частиною 6 статті 147 та статтею 212 ЦПК України. Зокрема, положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом не здобуто інших доказів у справі щодо варіантів реального розподілу будинковолодіння, запропонованих відповідним фахівцем, який має спеціальні знання, і такі не надані сторонами у справі. Зокрема, учасниками судового розгляду не заявлялись клопотання щодо проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення інших варіантів поділу житлового будинку в натурі.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відтак, виходячи із принципу диспозитивності та змагальності сторін, враховуючи вищевикладене та незгоду суду із висновком експерта, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо поділу житлового будинку в натурі у відповідності до варіанту №1 не можуть підлягати до задоволення.

Водночас, суд вважає, що не провівши реального розподілу будинковолодіння у відповідності до ідеальних часток у спільній частковій власності, проведення поділу земельної ділянки в натурі є передчасним, оскільки від вирішення питання про поділ будинку залежить вирішення спору щодо земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, а тому у задоволенні цієї частини позовних вимог також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Грицай М.М.