АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/1546/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1982/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Фанди В.П.,

з участю секретаря: Лапка Ю.В., апелянта ОСОБА_1, представника ДП «Новатор» Долобанько Л.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9 вересня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради, Державного підприємства «Новатор», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача директор ЖЕО ДП «Новатор» Сапожнік В.В. та ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року, ОСОБА_1, ОСОБА_3 звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначали, що з квітня 1976 року була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_3 її син, зареєстрований у вказаній квартирі з червня 1993 року. 8 червня 1994 року її матір ОСОБА_5 без відома позивачів, на підставі наказу № 231 від 08 червня 1994 року виданого директором ДП «Новатор», приватизувала спірну квартиру на себе, про що їм стало відомо у 2007 році під час сімейних конфліктів пов'язаних з місцем проживання позивачів.

У зв'язку з цим, позивачі просили суд застосувати наслідки нікчемного правочину щодо визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого ВО «Новатор» на підставі наказу № 231 від 08 червня 1994 року про приватизацію вказаної квартири. Зобов'язати Хмельницьку міську раду надати позивачам житло з державного житлового фонду та припинити їх право на користування квартирою № 4 по ____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Палінчак О.М. Категорія:59

Доповідач: Купельський А.В.

АДРЕСА_1. Стягнути з ДП «Новатор» матеріальну шкоду в розмірі 867,65 мінімального розміру оплати праці за

незаконне позбавлення позивачів на належну частку в квартирі АДРЕСА_1, 80 000 грн. матеріальної шкоди та 386,0 мінімального розміру оплати праці моральної шкоди за

проживання без певного місця проживання з розрахунку оренди житла позивачами та моральної шкоди в сумі 720 мінімального розміру оплати праці за проживання без мінімального забезпечення житлом ОСОБА_3.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 вересня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Вважають, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилаються на те, що суд не звернув увагу на те, що під час розгляду справи у 2008 році, заявлений позов не містив вимог про визнання правочину нікчемним, застосування наслідків нікчемного правочину. Судом першої інстанції не було прийнято до уваги заяву про уточнення позовних вимог від 29 січня 2008 року в частині відновлення становища, яке існувало до їх виселення проти їх волі; судом не було надано правової оцінки незаконної приватизації житла як правочину.

Апелянти вказують, що в судовому засіданні не було досліджено ні предмету позову, ні жодного письмового доказу, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянти вказують, що судом не було прийнято до уваги їх пояснення в частині уточнення позовних вимог та відхилено клопотання про: приєднання до матеріалів справи документів-доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди у зв'язку з порушенням немайнового права на житло та права на майнові права на житло; про виклик в судове засідання та допит третьої особи Сапожніка В.В.; про додаткову перевірку за фактом підроблення приватизаційних документів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачі достовірно знали, що з приводу вказаних правовідносин є рішення суду, що набрало законної сили і ці обставини вже встановлені судом та не можуть підлягати доказуванню. Крім того, на підтвердження свої вимог, не надано жодних належних та допустимих доказів.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Збитками, відповідно до ч. 1 статті 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Особа, відповідно до ст. 23 того ж кодексу, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: крім іншого і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується, відповідно до ст. 1166 ЦК України, в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується, відповідно до ст. 1167 ЦК України, особою, яка її завдала, за наявності її вини,

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, відповідно до ст. 8 Закону України, від 19.06.1992, № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" вирішуються судом. Службові особи та громадяни при порушенні вимог цього Закону несуть дисциплінарну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з квітня 1976 року була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_3 - син ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі з червня 1993 року.

8 червня 1994 року на підставі наказу № 231 від 08 червня 1994 року директора ДП «Новатор» спірна квартира була передана у приватну власність. ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на зазначену квартиру ( а. с. 22,23).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2008 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 9 червня 2008 року, визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ВО «Новатор» № 231 від 8 червня 1994 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_5. Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ВО «Новатор» 8 червня 1994 року ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вселено у вказану квартиру. ОСОБА_7 із зазначеної квартири виселено (а. с. 30-31, 33).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1 грудня 2014 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2015 року, визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1. (а. с. 34-35).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично існували правовідносини щодо приватизації житла, які регулюються Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив, що права позивачів в ході приватизації спірної квартири були порушені, між тим прийшов до переконання, що позивачі не надали доказів порушення їх прав та доказів під ставності своїх позовних вимог.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності щодо звернення з позовними вимог про стягнення з ДП «Новатор» моральної шкоди за порушення житлових прав.

Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк, за змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1, ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Про порушення свого житлового права ОСОБА_1 дізналась 9 червня 2008 року з ухвали апеляційного суду Хмельницької області. ОСОБА_8 став повнолітнім ІНФОРМАЦІЯ_1.

З позовом про відшкодування шкоди позивачі звернулись 23 січня 2015 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Державне підприємство „Новатор" звернулось до суду з заявою про застосування строку позовної давності 21 квітня 2015 року (а. с.71).

Таким чином ОСОБА_1, ОСОБА_8 пропустили строк позовної давності щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням їх житлових прав.

За таких обставин рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням житлових прав позивачів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Крім того, суд правомірно відмовив позивачам у задоволені інших їх вимог, про зобов'язання Хмельницької міської ради надати позивачам житло з державного житлового фонду, припинити їх право на користування квартирою АДРЕСА_1, стягнення з ДП «Новатор» матеріальної шкоди, оскільки вони не надали доказів що підтверджують ці вимоги.

Так, за приписами статей 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд при вирішенні зазначеного питання повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві, матеріальних збитків, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, як убачається з позовної заяви, матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надали доказів і таких не встановив суд про заподіяння їм матеріальних збитків, моральної шкоди.

За таких обставин, з урахування вимог матеріального закону, підстав для стягнення такої у суду апеляційної інстанції не було.

Посилання апелянтів, що суд першої інстанції при розгляді позову від січня 2015 року не звернув увагу на те, що під час розгляду справи у 2008 році, заявлений позов не містив вимог про визнання правочину нікчемним, застосування наслідків нікчемного правочину; що судом не було прийнято до уваги заяву про уточнення позовних вимог від 29 січня 2008 року в частині відновлення становища, яке існувало до їх виселення проти їх волі; що судом не було надано правової оцінки незаконної приватизації житла як правочину, не може бути підставою для скасування рішення суду.

Оспорюванні правовідносини - приватизація спірної квартири, відбулась у 1994 році, коли діяв цивільний кодекс УРСР 18 липня 1963 року, в якому поняття правочин не існувало.

Всупереч посиланням апелянтів у судовому засіданні було досліджено предмет позову і письмові докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим, надані апелянтами документи не підтверджують їх вимог.

В ході розгляду апеляційної скарги, судом було долучено до справи та досліджено документи про долучення яких клопотали апелянти. Зазначені документи не підтверджують вимог позивачів.

Апелянти не надали суду рішення відповідних органів про притягнення до відповідальності осіб, що на їх думку заподіяли їм шкоду, оскільки такі документи, за поясненнями ОСОБА_1 - відсутні.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1 і 3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, відстрочив сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

На період ухвалення рішення позивачі судовий збір не сплатили, тому він підлягає стягненню з них.

За подання до суду апеляційної скарги на рішення суду позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

За дві вимоги немайнового характеру: зобов'язати ХМР надати позивачам житло з державного житлового фонду та припинити їх право на користування, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сплатити (243,6+243,6)*110%=535,92 грн..

За вимоги матеріального характеру: стягнути з ДП «Новатор» матеріальну шкоду за незаконне позбавлення позивачів права на належну частку в квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сплатити 3654*110%=4019,4 грн..

За вимогу: стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду ОСОБА_1 має сплатити 243,6*110%=267,96 грн..

За вимогу: стягнути на користь ОСОБА_3 моральну шкоди ОСОБА_3 має сплатити 243,6*110%=267,96 грн..

Враховуючи, що ОСОБА_1 сплатила 462 грн., вона має сплатити (535,92+4019,4)/2+267,96-462=2083,62 грн.. ОСОБА_3 має сплатити (535,92+4019,4)/2+267,96=2545,62 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9 вересня 2015 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення з державного підприємства «Новатор» моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути в дохід держави з ОСОБА_1 2083 грн. 62 коп. з ОСОБА_3 2545 грн. 62 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський