АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6967/15 Справа № 202/1959/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Романюк М.М.
25 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 11 лютого 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 22 вересня 2006 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNH4KP50411005 згідно якого, останньому надано кредит в розмірі 2 650 грн. 69 коп. з кінцевим терміном повернення до 21 вересня 2007 року зі сплатою 25,08% на рік за користування грошима, на суму залишку заборгованості.
В забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ПАТ "Акцент-Банк" було укладено договір поруки №167, яким установлено розмір відповідальності поручителя перед кредитором в сумі 10 000 грн.
З урахуванням того, що ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, позивач просить стягнути з останнього заборгованість яка утворилась станом на 23 жовтня 2013 року в розмірі 42 217 грн. 98 коп. та складається з: 2 650 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом, 13 029 грн. 84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24 050 грн. 87 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 986 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати. Крім того, просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ "Акцент-Банк" - 10 000 грн. за договором поруки.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з вказаними вимогами, а тому в позові необхідно відмовити.
З даним висновком суду судова колегія не може погодитись з наступного.
Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанцій в повній мірі не відповідає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DNH4KP50411005, відповідно до якого відповідач отримав гроші у розмірі 2 650 грн. 70 коп. із сплатою відсотків за користування у розмірі 2,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 21 вересня 2007 року.
Кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ПАТ "Акцент-Банк" 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки №167, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором як солідарний боржник за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № DNH4KP50411005.
Оскільки ОСОБА_2 своєчасно не виконав свої зобов'язання щодо повернення грошей, у банку виникло право на стягнення заборгованості з останнього яка утворилась станом на 23 жовтня 2013 року.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.
Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
З аналізу вказаних норм права та розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" вбачається, що позовна давність поширюється як на загальну, так і спеціальну позовну давність, але може застосовуватись лише за заявою сторони по справі.
З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 щодо застосування строку позовної давності, в той час як суд наділений правом застосовувати положення ст.267 ЦК України лише за наявності такої заяви, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог позивача у зв'язку з пропуском процесуального строку, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Частиною 2 статті 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, в той час як пенею згідно ч.3 ст.549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності.
Умовами кредитного договору, а саме пунктом 6.1, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення
У той самий час, згідно пунктів 6.3, 6.4 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань та порушення будь якого з зобов'язань, п.6.5 передбачено нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань.
Таким чином, згідно з умовами кредитного договору передбачено застосування штрафу та пені за одні й самі порушення грошового зобов'зання.
Оскільки законом заборонено подвійне застосування цивільно-правової відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, приймаючи до уваги положення ст.61 Конституції України, вимоги позивача щодо стягнення штрафу не підлягають задоволенню.
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, з аналізу вказаних норм випливає, що розмір пені може бути зменшено за рішенням суду (за відсутності заяви позичальника) у разі значного перевищення суми збитків завданих боржником.
З урахуванням того, що пеня нарахована за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором (24 050 грн.87 коп.) значно перевищує заборгованість за тілом кредиту та процентами (15 680 грн. 54 коп.) суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо зменшення розміру пені до 10 000 грн.
Приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань стосовно повернення грошей, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в розмірі 2 650 грн. 70 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 13 029 грн. 84 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 10 000 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч.1 ст.84 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.
Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу.
З урахуванням відсутності в матеріалах справи підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, відсутності погодженого розрахунку на надання правової допомоги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у компенсації понесених позивачем витрат за надання правової допомоги.
Стосовно вимог банку щодо стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки.
Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.
З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки, витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між суб'єктами господарювання, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства.
Зазначена позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс15).
Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
Таким чином, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо ПАТ "Акцент-Банк" підлягає скасуванню, а провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за договором поруки підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"- задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" суму заборгованості за кредитним договором №DNH4KP50411005 від 22 вересня 2006 року в розмірі 25 680 грн. 54 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 650 грн. 70 коп.; заборгованості по процентами за користування кредитом - 13 029 грн. 84 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 10 000 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за договором поруки - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді:

С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна