Справа № 310/7553/15-ц
19 листопада 2015 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
у складі: головуючого - судді Петягіна В.В.
при секретарі Уставицькій Н.М.
представника позивача, за довіреністю ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Бердянський МВ УДМС України в Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: Бердянський МВ УДМС України в Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
У позовній заяві зазначено, що:
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.08.2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Право приватної власності на житловий будинок за позивачем підтверджується належними правовстановлюючими документами - Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Маючи власне житло й фактично створивши іншу сім'ю відповідач не проживає у вказаному домоволодінні й не бере участі в його утриманні, будь-які кошти на підтримку житлового будинку в належному стані не надає, що створює позивачу значні перешкоди в користуванні даним нерухомим майном, зокрема вона не може оформити житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Розуміючи те, що з фактом розірвання шлюбу припинилися права і взаємні обов'язки подружжя відповідач категорично відмовився добровільно знятися з реєстрації місця проживання у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1. Згідно норм ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, тому позивач просила суд: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_2 звернулася з клопотанням до суду про розгляд справи за її відсутністю, яке було задоволено судом.

В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надав.

Згідно зі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення.

Представник 3-ї особи - начальник Бердянського МВ УДМС України в Запорізької області Є.М.Василенко просив розглянути справу за відсутністю його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.7,8,11,12).

Згідно довідки Бердянського МВ УДМС України в Запорізької області від 22.08.2015 року, відповідач ОСОБА_3 з 12.03.2001 року зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.17).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 20.08.2012 року встановлено, що з травня 2012 року відповідач ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає, спільне господарство з позивачем не веде, що стало підставою для розірвання шлюбу (а.с.5).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Пунктом 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

За ст. ст. 391, 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Наданими доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім членом сім'ї позивача ОСОБА_2, та зареєстрований з 12.03.2001 року в будинку АДРЕСА_1, якій належить по праву власності позивачу. Але відповідач без поважних причин не проживає у даному будинку з травня 2012 року. Через реєстрацію відповідача за вказаною адресою позивач змушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням зареєстрованих у житловому будинку осіб, що становить їй перешкоду у користуванні житлом. Для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном., ОСОБА_3 слідує визнати таким, що втратив право користування цим приміщенням,

У відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Так як судом прийняте рішення, про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, його на підставі вищезазначеного Закону №1382-IV слідує знаті з реєстрації за зазначеним місцем проживання.

На підставі ст. ст. 79,88 ЦПК України судові витрати понесенні позивачем ОСОБА_2 по справленню судового збору у розмірі 487.20 грн. та пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик до суду відповідача у розмірі 185 грн., слідує стягнути на її корить з відповідача ОСОБА_3

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 60,319,383,391 ЦК України, ст. ст. 9, 150 ЖК України, ст. ст. 11,10,212-215,224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1;

Зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн НОМЕР_1, судові витрати по справленню судового збору у розмірі 487.20 грн. та пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик до суду відповідача у розмірі 185 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області, протягом 10 днів з дня оголошення рішення, особами відсутніми у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СуддяВ. В. Петягін