Справа № 183/3389/15
№ 2/183/2220/15
30 жовтня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з означеним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов`язати сектор ГІРФО у справах громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Новомосковського МВ УМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації з квартири. Позов подано з посиланням на те, що 28 жовтня 2014 року вона придбала у ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В договорі купівлі продажу, укладеному між сторонами останні погодили зобов`язання відповідача знятися з реєстрації з проданої квартири до 01 червня 2015 року. Однак, після передачі позивачу права власності на нерухоме майно, у встановлений договором строк відповідач не виконав умови договору та не знявся з реєстрації, нехтуючи узгодженим зобов`язанням, самостійно зніматися з реєстрації з будинку не бажає, що порушує права позивача на розпорядження квартирою.
Позивач надала заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.
В судовому засіданні судом здійснено заміну третьої особи з Сектору ГІРФО у справах громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Новомосковського МВ УМВС України в Дніпропетровській області на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник якого в судове засідання не з`явився. Причини неявки не повідомив.
Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини.
Судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила за ціною 149000,00 грн. житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.7-8, 9/. У відповідності до п.3.2 договору купівлі-продажу, відповідач взяв на себе зобов`язання перед позивачами у термін до 01 червня 2015 року знятися з реєстрації місця проживання в зазначеній квартирі.
Водночас, згідно з довідкою ГУ ДМС України в Дніпропетровської області, станом на 07 червня 2015 року, у вказаній квартирі з 17 січня 2006 року зареєстровано та по день надання довідки продовжує значитись ОСОБА_2 /а.с.18/.
У відповідності до Акту ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» від 29 травня 2015 року, інспектором з УІР в присутності мешканців будинку № 9 по вул. Радянська встановлено відсутність проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації /а.с.13/.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд
Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням.
Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач порушив прийняті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу житлового будинку та не знявся з реєстрації, що, з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами, іншої правової підстави набуття відповідачем після укладання угоди купівлі-продажу права користування житловим приміщенням є підставою для задоволення позову визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення, як колишнього власника житла.
Вирішуючи питання щодо зобов`язання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Так, стаття 3 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Заявляючи позовні вимоги в частині зобов`язання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку та наводячи доводи на підтвердження обставин, покладених в обґрунтування означених позовних вимог, позивач не наводить аргументи, які вказують на порушення його права третьою особою. Крім того, іншого обґрунтування, ніж покладеного в основу позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування матеріали справи не містять, що свідчить про те, що заявлені під пунктом 2 позовні вимоги є похідними від розглянутих судом раніше. Відтак позов в частині зобов`язання третьої особи зняти з реєстрації позивача є таким, що заявлено передчасно і задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів відмови третьої особи зняти з реєстрації відповідача.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226 ЦПК України суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.О. Парфьонов