Ухвала

іменем україни

06 листопада 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про участь у вихованні малолітньої дитини, за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково незаконним висновку органу опіки і піклування щодо розв'язання спору між подружжям про участь у вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково незаконним висновку органу опіки і піклування щодо розв'язання спору між подружжям про участь у вихованні дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково незаконним висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору між подружжям закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтова <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>ною і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково незаконним висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору між подружжям, в порядку передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Закриваючи провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2, суди попередніх інстанцій, з урахуванням положень ч.ч. 2, 5, 6 ст. 19 СК України, обґрунтовано зауважили, що оспорюваний висновок органу опіки та піклування сам по собі не породжує прав та обов'язків сторін та не є документом, на підставі якого виникають, змінюються або припиняються права та обов'язки, не є правочином і не може визнаватись в судовому порядку недійсними або незаконним у відповідності до положень ст.16 ЦК України, а є лише одним із доказів у справі, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами при вирішенні спору.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 342 Ц <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>ПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про участь у вихованні малолітньої дитини, за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково незаконним висновку органу опіки і піклування щодо розв'язання спору між подружжям про участь у вихованні дитини.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов і кримінальних справ