Провадження № 2/761/9943/2015
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

та відмову у відкритті провадження у справі в частині вимог

12 жовтня 2015 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Маліновська В.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання дійсним факту вчинення правочину, визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання зареєструвати нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної реєстраційної служби України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання дійсним факту вчинення правочину, визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання зареєструвати нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач, серед іншого, просить зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати нерухоме майно у державному реєстрі речових прав, тобто, фактично, оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, згідно з п. 1 Положення «Про Державну реєстраційну службу України», затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 401/2011, Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що Державна реєстраційна служба Україна є державною установою, яка, серед іншого, реалізує державну політику у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України в частині зобов'язання зареєструвати нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно слід розглядати за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному КАС України, а тому у вказаній частині у відкритті провадження у цивільній справі слід відмовити.

Окрім того, вивчивши матеріали поданої позовної заяви ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України в частині вимог про визнання дійсним факту вчинення правочину та визнання права власності на нерухоме майно, вважаю, що вони не відповідають вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України, зокрема до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору, а у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

При цьому, згідно змісту позовних вимог позивач просить як визнати дійсним факт вчинення правочину, так і визнати право власності на нерухоме майно.

Таким чином, спір, який виник між сторонами, має одночасно майновий та немайновий характер, а позовна заява має містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

У разі виправлення недоліків у вказаній частині, нову заяву необхідно подати разом із її копіями відповідно до кількості учасників процесу.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв немайнового характеру, які подаються до суду фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, а із позовних заяв майнового характеру, які подаються до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем у позовній заяві об'єднано вимогу немайнового характеру про визнання дійсним факту вчинення правочину, а також вимогу майнового характеру про визнання права на нерухоме майно, а саме цегляний гараж, площею 18,0 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бакиснька, 35, ГБК «Автолюбитель-5», гараж № 5.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене та середньо ринкову вартість гаражів, які знаходяться в ГБК «Автолюбитель-5», а також те, що ціна позову у позовній заяві взагалі не зазначена, суддя приходить до висновку про необхідність визначення попереднього розміру судового збору за подання позову майнового характеру у сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому, судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» та роз'яснення, які містяться в п.п. 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, позивачу слід було надати до суду підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позову немайнового характеру на суму 487 грн. 20 коп., а також підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позову майнового характеру.

Таким чином, враховуючи визначений судом попередній розмір судового збору за подання позову майнового характеру у сумі 1 000 грн. 00 коп., загальна сума судового збору за подання до суду даної позовної заяви має становити 1 487 грн. 20 коп. (487,20+1000,00=1487,10).

Проте, до позовної заяви позивачем додано квитанцію про сплату судового збору на суму лише 487 грн. 20 коп.

Отже, позивачу слід надати до суду документ, яки й би підтверджував доплату судового збору у розмірі 1 000 грн. 00 грн. (1 487,20-487,20=1 000,00).

У відповідності з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 3, 17 КАС України, ст.ст. 15, 80, 119-122, 209, 210 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в частині позовних вимог про зобов'язання зареєструвати нерухоме майно - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в частині вимог про визнання дійсним факту вчинення правочину та визнання права власності на нерухоме майно - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня отримання останнім копії ухвали.

В частині відмови у відкритті провадження у справі ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: