Справа № 754/2137/15-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Борисової О.В., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - Федорової С.В.

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач ПАТ«Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до Кредитного договору № 77.1/ АК-00393.08.2 від 29 січня 2008 року, відповідачу ОСОБА_5 було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 16 823,41 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 9,00 % річних, строком до 29 січня 2015 року, включно.

Відповідно до п. 3.9 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів та процентів сплатити банку пеню за кожен день прострочки від суми простроченої заборгованості в розмірі 1,6 %.

Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вищевказаним кредитним договором, 29січня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено Договір поруки, згідно якого останній, як поручитель ОСОБА_5, взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором.

ОСОБА_5 зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

30 березня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини та положення ст.ст. 526, 610, 625, 1050 ЦК України, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором № 77.1/АК-00393.08.2 від 29 січня 2008 року станом на 23 березня 2015 року у розмірі 11052,79 доларів США та 3035008 грн. 05 коп., а саме: прострочену заборгованість по кредиту в сумі 8454, 65 доларів США, прострочену заборгованість по процентам в розмірі 2598,14 доларів США, прострочену заборгованість за платою по кредиту в сумі 7792 грн. 38 коп., прострочену заборгованість за платою за обслуговування кредиту в сумі 13517 грн. 48 коп., пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 3002590 грн. 08 коп., а також 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 15427 грн. 04 коп. та суму інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 3473 грн. 45 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 29 січня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 77.1/АК-00393.08.2 , за умовами якого позичальнику було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 16823,41 доларів США, зі сплатою процентів на користування кредитними коштами у розмірі 9 % річних, строком до 29 січня 2015 року, включно.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється у розмірі 0,2 % від суми наданого кредиту.

Пунктом 1.7 кредитного договору визначено забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля Nissan MICRA згідно з договором застави №77.1/АК-00393.08.2-3 від 29 січня 2008 року.

Згідно з п.3.1, 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 200,28 доларів США на рахунок, вказаний у п.1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку. Повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 29 січня 2015 року.

Відповідно до п.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами, щомісяця, до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 29 січня 2015 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п.1.6 цього договору.

Згідно з п.3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісяця, до «10»-го числа (включно), сплачувати банку плату за обслуговування кредиту згідно п.1.5.1 цього договору. Датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п.1.6.1 цього договору.

Відповідно до п.3.9 кредитного договору, позичальник зобов'язаний у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів та процентів сплатити банку пеню за кожен день прострочки в розмірі 1,6% від суми простроченого платежу.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 77.1/АК-00393.08.2, 29 січня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого останній як поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору.

Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_5 належним чином не виконала свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору № 77.1/АК-00393.08.2 від 29 січня 2008 року, через що станом на 23 березня 2015 року у неї виникла прострочена заборгованість по кредиту в сумі 8454,65 доларів США, прострочена заборгованість по процентам в розмірі 2598,14 доларів США, прострочена заборгованість за платою по обслуговуванню кредиту в сумі 13517 грн.48 коп., а також 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 15427 грн.04 коп., суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 3473 грн.45 коп., пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 296081 грн.03 коп., всього 11052,79 доларів США та 336291 грн.38 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом без поважних причин, а відповідачами заявлено про застосування позовної давності.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання) ( ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст..1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як убачається з умов, укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5, кредитного договору, позичальник зобов'язувалася повертати кредит, сплачувати проценти та плату за обслуговування кредит щомісяця ( п.п. 3.1, 3.3, 3.3.1).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169 цс14).

Установивши, що за умовами договору погашення кредиту, процентів та плати за обслуговування кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, а також те, що останній платіж ОСОБА_5 по погашенню заборгованості по кредиту та процентам було здійснено 15 вересня 2011 року, а до суду банк звернувся лише 5 лютого 2015 року, суд першої інстанції безпідставно вважав, що строк позовної давності сплив до всіх платежів.

Отже, заборгованість має бути обрахована за три останні роки, тобто з лютого 2012 року по лютий 2015 року, про що і просили відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх запереченнях ( а.с.109-112) та в заявах про застосування строків позовної давності (а.с.96-102, 125-127). Зокрема, в заявах від 19 червня 2015 року представник відповідача ОСОБА_5 ( а.с.125-127) та ОСОБА_6 ( а.с.96-102) просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення основної заборгованості за кредитом за період з 15 вересня 2011 року по 10 лютого 2012 року, стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 15 вересня 2011 року по 10 лютого 2012 року, стягнення заборгованості по внесенню плати за обслуговування кредиту за період з 15 вересня 2011 року по 10 лютого 2012 року, стягнення пені за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за період з 12 березня 2008 року по 10 лютого 2012 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо спливу позовної давності до платежів за період з 15 вересня 2011 року по 10 лютого 2012 року не можуть бути підставою для відмови у позові в цій частині вимог, з огляду на те, що в обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник ПАТ «Родовід Банк», окрім іншого, посилався на власноручно написану 14 жовтня 2013 року ОСОБА_5 заяву як підтвердження визнання боргу відповідачем, яка з поважних причин не була надана суду першої інстанції, оскільки зберігалася в архіві, а не в матеріалах кредитної справи, і має суттєве значення для вирішення цієї справи.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила факт написання 14 жовтня 2013 року, в якій вона просила не розпочинати претензійно-позовну роботу за кредитним договором і зобов'язувалася погашати заборгованість, починаючи з листопада 2013 року в сумі не менше 455 доларів США та повністю погасити заборгованість до кінця 2016 року (а.с.207).

Отже, оскільки ОСОБА_5 визнала свій борг, перебіг позовної давності перервався, а тому до стягнення з ОСОБА_5 підлягає сума заборгованості, яка розрахована позивачем і складається із заборгованості по кредиту в сумі 8454,65 доларів США, простроченої заборгованості по процентам в розмірі 2598,14 доларів США, простроченої заборгованості за платою по обслуговуванню кредиту в сумі 13517 грн.48 коп., а також 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 15427 грн.04 коп., суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 3473 грн.45 коп.

Визначаючи розмір пені, колегія суддів вважає можливим застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, про що просила ОСОБА_5

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що ОСОБА_5 в період часу з 31 серпня 2011 року по 5 вересня 2012 року не працювала, з 5 вересня 2012 року працює директором навчального центру , її посадовий оклад складає 1218 грн (а.с.117-122), ступінь виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, що є істотними обставинами, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до 58822 грн. (еквівалент простроченим процентам). Такий розмір пені буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства, а саме справедливості, добросовісності та розумності ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Отже, рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 червня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк».

Керуючись ст. ст. 218, 303, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 червня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Акційонерного товариства «Родовід Банк» суму простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 8454,65 доларів США, суму простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2598,14 доларів США, а всього 11052,79 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь Акціонерного товариства «Родовід Банк» суму простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 13517 грн.48 коп., суму трьох процентів річних в розмірі 15427 грн.04 коп., суму інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 3473 грн.45 коп., суму пені в розмірі 58822 грн., а всього 91239 грн.97 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір в сумі 5481 грн. в рівних частках.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: