УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 29 липня 2004 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 05/95-ПКЛ-2004, відповідно до якого було встановлено процедуру та умови надання банком в майбутньому кредитів в рамках кредитної лінії в іноземній валюті в межах загальної суми 250 000 дол США з терміном користування до 27 липня 2007 року з процентної ставкою в розмірі 15 % річних. 11 лютого 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою кредитна лінія була збільшена до 400 000 дол США та збільшена процентна ставка до 15,4 % річних. 09 листопада 2006 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду № 05/95-ПКЛ-2004_ДУ2, відповідно до якої відновлювальна кредитна лінія була збільшена до 1300 000 дол США, встановлено термін користування кредитом до 08 листопада 2011 року та зменшено процентну ставку до 14,5 % річних. Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується відповідними заявами на видачу готівки. 15 серпня 2008 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду № 05/95-ПКЛ-2004_ДУЗ, згідно з якою збільшено процентну ставку до 16 % річних. Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував. У зв'язку із чим станом на 14 серпня 2009 року мав заборгованість в сумі 1 421 632,02 дол. США, що еквівалентно 11 016 226,73 грн, з яких: 1 243 454,67 дол. США, що еквівалентно 9 635 530,24 грн, - заборгованість за кредитом, 141 030,18 дол. США, що еквівалентно 1 092 842,86 грн, - заборгованість за процентами, 24 231,47 дол США, що еквівалентно 187 769,70 грн, - пеня з простроченої заборгованості за кредитом, 12 915,72 дол. США, що еквівалентно 100 083,93 грн, - пеня з простроченої заборгованості по процентах. Про порушення умов договору відповідач повідомлявся письмово. Але отримав вимогу протягом 30 днів та до теперішнього часу не виконав. У зв'язку із цим позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість за кредитним договором в сумі 1 421 632,02 дол. США, що еквівалентно 11 016 226,73 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 421 632,02 доларів США, що еквівалентно 11 016 226,73 грн., з яких 1 243 454,67 дол. США, що еквівалентно 9 635 530 грн 24 коп - заборгованість за кредитом, 141 030,18 дол. США, що еквівалентно 1 092 842 грн 86 коп - заборгованість по процентам, 24 231,47 дол. США, що еквівалентно 187 769 грн 70 коп - пеня по простроченій заборгованості за кредитом, 12 915,72 дол. США, що еквівалентно 100 083 грн 93 коп - пеня по простроченій заборгованості по процентам. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року змінено в частині розміру кредитної заборгованості, присудженої до стягнення, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 339 454,37 дол. США, що еквівалентно 10 379 431,91 грн, у тому числі 1 210 932,48 дол. США, що еквівалентно 9 383 515,79 грн заборгованість за коредитом, 128 521,89 дол. США, що еквівалентно 995 916/,12 грн заборгованість за відсотками, 13 200,93 дол. США, що еквівалентно 102 294 грн пені по простроченому кредиту, 7 829,14 дол. США, що еквівалентно 60 668 грн пені по простроченим відсоткам. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та виключити зі складу сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_3, пеню за простроченим кредитом в розмірі 13 200,93 дол. США, що еквівалентно 102 294 грн, та пені по простроченими відсотками у розмірі 7 289,14 дол. США, що еквівалентно 60 668 грн, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За загальними положеннями ЦПК України <nau://ukr/1618-15> на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1050>, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Визначення позики законодавцем зроблено у ст. 1049 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1049>, згідно з якою позика - це грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Судами установлено, що 29 липня 2004 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 05/95-ПКЛ-2004 про відкриття останньому кредитної лінії у розмірі 250 000 дол. США, яка передбачає багаторазове одержання на споживчі цілі банківських кредитів за письмовими заявками клієнта і погашення їх відсотковою ставкою у розмірі 15 % річних не пізніше 27 липня 2007 року.

11 лютого 2005 року, 09 листопада 2006 року, 15 серпня 2008 року сторонами кредитного договору укладались додаткові угоди, за якими, зокрема змінювались розмір кредитної лінії, розмір відсоткової ставки за період погашення кредитів до 08 листопада 2011 року.

Висновком призначеної судом першої інстанції почеркознавчої експертизи від 14 травня 2012 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис отримувача» отримання готівки у заявах № 378_40 від 15 травня 2006 року, № 378_52 від 17 липня 2006 року, № 378_28 від 15 серпня 2006 року, № TR.1350.4 від 16 жовтня 2006 року, № TR.1350.2 від 11 червня 2007 року, № TR.1350.2 від 11 березня 2008 року дійсно виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року позивача ПАТ «Кредитпромбанк» замінено на правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру присудженої до стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції, враховуючи висновки експертизи, виходив з недоведеності розміру заявленої у позові до стягнення заборгованості, тому дійшов висновку, що зазначені грошові кошти мають бути виключені з розрахунку заборгованості, а її розмір змінено відповідно до висновку судової економічної експертизи.

Проте погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Відповідно п. 3.7 зазначеного договору - за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 2.4 цього договору, від суми простроченого платежу».

Однак у тексті зазначеного договору відсутній п. 2.4., яким повинна була бути встановлена відсоткова ставка, що мала стати базою для нарахування пені.

У кредитному договорі від 29 липня 2004 року № 05/95-ПКЛ-2004 в редакції додаткової угоди від 09 листопада 2006 року № 05/95 - ПКЛ - 2004_ДУ2, сторони не досягли згоди щодо визначення розміру пені за прострочення виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Проте, задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК <nau://ukr/1618-15|st10> України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив розмір пені за порушення кредитного договору.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, у порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, не встановив дійсних прав та обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору.

Таким чином, судом апеляційної інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 343 <nau://ukr/1618-15|st343>-345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко А.В. Маляренко О.М. Ситнік