Справа № 344/2307/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2513/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням ч. 1 ст. 405 ЦК України та ч. 4 ст. 9 ЖК України, оскільки він, як чоловік та член сім'ї ОСОБА_5, має право на користування спірною квартирою і не може бути виселений чи обмежений у праві користування вказаною квартирою інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Також апелянт вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції безпідставно зіслався на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року, якою провадження у справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що факт вчинення йому перешкод в користуванні квартирою підтверджує протокол про адміністративне правопорушення, а саме закриття провадження у справі з процесуальних підстав не спростовує даного факту, а лише свідчить про відсутність негативних наслідків для ОСОБА_5 з цього приводу.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважала законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що власником квартири АДРЕСА_1 міської ради є ОСОБА_5 Крім неї в даній квартирі проживають та прописані дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та чоловік ОСОБА_4 Наведене підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕО Сервіс-Житло» від 05.03.2015 року №114 (а.с. 30).

Також судом встановлено, що вищевказана квартира АДРЕСА_1 міської ради придбана сторонами за час шлюбу, а тому є об'єктом спільного користування, що сторонами не оспорюється, а, отже, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що останнім не доведено належними доказами факт вчинення ОСОБА_5 йому перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

В силу дії ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З аналізу наведених статей слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, не визнані, чи оспорюються.

Судом першої інстанції з пояснень самого позивача, пояснень його свідків та відповідача ОСОБА_5 встановлено, що позивач з січня 2015 року свідомо не йде до спірної квартири.

Представник апелянта в судовому засіданні не заперечив того факту, що позивач з січня 2015 року не приходить в спірну квартиру, бо знає, що відповідач все одно не впустить його в квартиру.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, чого не дотримано позивачем.

Останній не надав суду доказів чинення йому відповідачем перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою.

Більше того, ні в позовній заяві, ні в суді він не вказав в який спосіб слід усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою.

З урахуванням встановлених обставин справи суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що твердження позивача про те, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні вказаною квартирою є надуманими та безпідставними.

Доводи апеляційної скарги в основному направлені на переоцінку доказів, досліджених судом в установленому законом порядку, що не узгоджується з положеннями ст. 303 ЦПК України, за змістом ч. 2 якої суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

В силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.