ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року справа № 174/969/15-ц

п/с 2/174/442/2015

Суддя Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, ОСОБА_1, розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна, придбаного під час шлюбу, спільною частковою власністю подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 13.11.2015 р., позивач зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою було укладено та зареєстровано у встановленому законом порядку 14 червня 2008 року. В шлюбі з відповідачкою в них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на цей час мешкає разом з відповідачкою.

Шлюб між ними було розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року. Рішення на цей час набрало законної сили та відповідачкою не оскаржувалось.

Під час шлюбу з відповідачкою, ними за спільні кошти, в 2015 році було придбано майно, яке за законом є його спільною сумісною власністю з відповідачкою, а саме: - автомобіль «Сенс», виробник ЗАТ «ЗАЗ», кузов Y6DTF699Р7W362462, 2007 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1, вартістю 75 000 (сімдесят п'ять тисяч)гривень.

На сьогоднішній день автомобіль знаходиться у фактичному користуванні відповідачки, яка користується ним одноособово, без погодження з ним, без його дозволу, та його права на цей автомобіль безпідставно не визнає, що порушує його права та законні інтереси, як співвласника зазначеного вище майна.

Так, відповідно до вимог ст. 60 СК України, все майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав самостійного доходу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до вимог ст. 71 СК України, спір між ними може бути вирішений судом. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Оскільки ніяких домовленостей та договорів щодо спільного майна між ним та відповідачкою не укладалось, він вважає, що вони з нею мають спільні майнові права та спільні майнові обов'язки щодо спірного автомобіля, який було ними придбано в шлюбі, в рівних частках.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу, майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 Постанови). В разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п.25 Постанови).

Оскільки спірним майном є автомобіль, то з урахуванням конструктивних та технічних особливостей спірного автомобіля, виділити кожній із сторін у власність 1/2 частину спірного майна в натурі є технічно та фізично неможливим, а тому доцільним та необхідним буде визнати за позивачем та відповідачкою право власності на 1/2 частку в спірному автомобілі за кожним і без виділу цієї частки кожному в натурі.

Крім того, оскільки всі правовстановлюючі та технічні документи на спірне майно знаходяться у відповідачки, що унеможливлює на стадії підготовки матеріалів для звернення до суду з цим позовом визначити дійсну вартість спірного майна, та у разі незгоди відповідачки з його вартістю на час розгляду справи в суді, його дійсну вартість можливо буде визначити шляхом проведення відповідного експертного дослідження або оцінки спірного майна після надання відповідачкою до суду технічних документів на спірний автомобіль, які знаходяться у неї.

На підставі зазначеного вище, та відповідно до вимог ст. 60, 61, 63. 70, 71 СК України, позивач прохає:

1. Визнати зазначений вище автомобіль спільною частковою власністю його та відповідачки в рівних частках, тобто по 1/2 частці за кожним.

2.З метою збереження майна та недопустимості втрати його вартості за рахунок експлуатації відповідачкою, а також з:метою забезпечення позову, прохає заборонити сторонам користуватися зазначеним авто та передати його, для зберігання до набрання законної сили рішення суду у справі, йому та накласти арешт на спірний автомобіль до набрання чинності рішенням у справі.

3. Стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді, в тому числі з оплати юридичної допомоги адвоката, які будуть підтвердженні належними Доказами, які він надасть в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 151 -152 ЦПК України позов забезпечується в числі інших заходів накладенням арешту на майно, що належить відповідачу та знаходиться у нього або у інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечено: накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, встановленням обовязку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати відносно нього інші зобовязання, та інші.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ст.153 ЦПК України, 1. Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір - 243.60 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, що заява про забезпечення позову обґрунтована, і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок втрати спірного автомобіля або його пошкодження, місце знаходження якого невідоме, але відомо, що автомобілем володіє відповідачка, слід зробити висновок про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

З врахуванням обставин справи доцільним є застосування двох видів забезпечення позову: в виді накладення арешту на спірний автомобіль та в виді заборони сторонам користуватися спірним автомобілем, з передачею спірного автомобіля позивачу на зберігання, враховуючи при цьому, що документи на автомобіль, технічний паспорт та реєстраційне посвідчення, знаходяться у відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 210, 291-294 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву позивача, ОСОБА_2, 12.12.1979 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_2, зареєстрованого за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, про забезпечення позову, - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «Сенс», виробник ЗАТ «ЗАЗ», кузов Y6DTF699Р7W362462, 2007 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1, вартістю 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) гривень, який перебуває у володінні ОСОБА_3, 19.06.1987 р. н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_3, зареєстрованої за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватися зазначеним автомобілем, місце зберігання якого на даний час невідоме.

Зазначений автомобіль передати на зберігання позивачу, ОСОБА_2, враховуючи, що документи на автомобіль, технічний паспорт та реєстраційне посвідчення, знаходяться у відповідачки, ОСОБА_3.

Згідно ч.9 ст. 153 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Строк предявлення до виконання один рік, починаючи з 13 листопада 2015 року.

Згідно ч.10 ст.153 ЦПК України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виконання ухвали суду про забезпечення позову доручити Відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, якому надіслати копію ухвали для негайного виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення, через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області.

Особи, винні в порушенні та невиконанні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали, після її виконання, негайно надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Суддя Г.І. Шаповал