Справа № 362/3388/14 Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/5141/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 4 03.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати його особистою приватною власністю земельну ділянку загальною площею 0,217 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_3, автомобіль SSANG YONG REXTON, 2005 року випуску та квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 93,80 кв.м.

Позивач посилався на те, що майно, яке є предметом спору, придбане ним за кошти, які належать йому особисто, а тому є його особистою приватною власністю.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, вказуючи на те, що майно з приводу якого заявлено позов є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року провадження у справі в частині визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та автомобіля SSANG YONG REXTON, 2005 року випуску, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року у задоволенні позову щодо визнання особистою приватною власністю позивача спірної квартири відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що спірна квартира була придбана за грошові кошти, які він отримав від продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4.

Апелянт зазначив, що відповідно до Довідки від 20.11.2013 року, було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_4, якій знаходиться на вищевказаний земельній ділянці, за якими ОСОБА_2 був Продавцем, а ОСОБА_7 Покупцем.

Відповідно до вказаної довідки зазначене нерухоме майно належало Позивачу на праві особистої приватної власності, оскільки на момент придбання права власності на земельну ділянку та житловий будинок він в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім'єю. Далі зазначив, що одразу після посвідчення цих договорів, в той же день, нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_2, що в місті Києві, яку він купив за кошти які він отримав від продажу своєї земельної ділянки, на що суд уваги не звернув.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону не виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладений під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, в інтересах сім'ї, відповідачка надавала згоду на придбання спірної квартири, при цьому позивачем не надано доказів придбання спірної квартири за особисті кошти.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1287, 29 квітня 2010 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 спірну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 93,80 кв.м. Продаж вчинено за 413647 грн. 87 коп. (а.с. 52).

До укладення вищевказаного договору був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 29 квітня 2010 року цим же приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1277, відповідно до якого 29 квітня 2010 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована на АДРЕСА_4, площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що належала продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Київською міською радою 17 вересня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 липня 2001 року № 2290. Продаж вчинено за 2 782 680 грн. 45 коп. (а.с. 50-51).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються фактично сторонами.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 3 статті 57 СК України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна подружжя спільною сумісною чи особистою приватною власністю, з'ясуванню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і обставини, що свідчать про джерелом його набуття, чи придбано майно за спільні сумісні кошти або спільну працю подружжя, чи майно набуте за кошти, які належали їй, йому особисто.

В позові ОСОБА_2 зазначив, що спірна квартира придбана за його власні кошти, про що надав відповідні докази, однак зазначеним доводам суд першої інстанції оцінки не дав.

Ст. 60 СК України встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Інше має бути спростовано належними та допустимим доказами.

Колегія суддів вважає, що позивач надав належні та допустимі докази того, що грошові кошти використані для придбання спірної квартири не були спільними сумісними коштами подружжя, оскільки були отримані від продажу земельної ділянки, власником якої був позивач. При цьому відповідачка не надала доказів протилежного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що спірна квартира була придбана в період шлюбу сторін, але за власні кошти позивача, тому є особистою власністю позивача.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України не навів мотивів, за якими вважає встановленим, що спірне майно придбане за спільні сумісні кошти подружжя та не перевірив і не дав оцінки доказам наданим позивачем ОСОБА_2

На думку колегії суддів, та обставина, що квартира придбана в період перебування сторін у шлюбі і сторони тривалий час проживали в ній сім'єю, не свідчить про те, що вказана квартира є спільною сумісною чи частковою власністю сторін.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з їх врахуванням перевіривши висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішення, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, беручи до уваги норми чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :