справа № 2-1704/10
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2010 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі : головуючого судді Грубіяна Є.О., при секретарі Омельчук М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" про визнання частин договору страхування недійсними та стягнення грошових коштів,
Позивач звернувся із заявою, останньою редакцією якої (а.с.148) просив суд визнати недійсним п. 25.1.8 договору добровільного страхування транспортного засобу укладеним між сторонами у справі 10 вересня 2008 року та стягнути з відповідача на користь позивача майнову та моральну шкоду, а також судові витрати. Позивач та його представник направили на адресу суду клопотання яким просили слухання справи проводити у їх відсутність, позов повністю підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не направляв жодного клопотання з приводу слухання справи хоча відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про слухання справи. В звязку з викладеним та керуючись положеннями ст. ст. 224, 225 ЦПК України було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та у відсутності сторін у справі.
Суд проаналізувавши матеріали справи встановив наступні факти та відповідно ним правовідносини. Між сторонами 10 вересня 2008 року був укладений договір страхування автомобіля належного позивачу з терміном дії договору один рік. 4 вересня 2009 року відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Позивач надав відповідачу всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування за таким випадком, однак листом від 28 грудня 2009 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування за укладеним договором (а.с.43) на підставі пункту 25.1.18. (а.с.13). Такий пункт договору відповідно до укладеної додаткової угоди від 10 вересня 2008 року (а.с. 15) разом з основним розділом (п.25.1.) містить наступну норму : (25.1.) до страхових випадків не відносяться та страхове відшкодування не виплачується в разі настання збитків від пошкоджень, знищення або втрати транспортного засобу, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок (25.1.18.) порушення І1ДР. а саме виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок якого сталося дорожньо-транспортна пригода. Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням позивач звернувся із даним позовом та наявними позовними вимогами, оскільки зважає пункт 25.1.18. договору таким, що є нікчемним, оскільки не породжує юридичних наслідків, так як в ньому не вказано кого стосується обставини даного пункту. Крім цього позивач посилається на те, що його не було визнано винним у виникнення дорожньо-транспортної пригоди під керуванням власного автомобіля жодним процесуальним документом. Особливу уваги позивач звертає на ту обставину, що було відмовлено у виплаті страхового відшкодування при наявності особливих умов страхування іменованих "СИТРОЄН КАСКО". Разом з тим. що визначає і що передбачає така назва позивачем не було взаг алі будь - яким обгрунтовано.
справа № 2 - 1704М0________
На підставі дослідженого суд приходить до переконання про безпідставність всіх вимог що вимагає відмовити в задоволенні такого позову на підставі наступного.
Стосовно позовної вимоги про визнання пункту договору нікчемним. Позовна заява не містить жодного слова чи речення правового обгрунтування нікчемності, на думку автора, положення пункту 25.1.18. договору страхування або, беручи до уваги внесені зміни до укладеного договору, нікчемності додаткової угоди про внесення змін до договору страхування. Разом з тим нормами ЦК України врегульовано наступне. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Разом з тим абзац другий ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачає підстави для визнання правочину недійсним судом, що в свою чергу повинно бути передбачено спеціальними нормами ЦК України. Позивач та його представник не обгрунтували ані першого ані другого варіанту визнання такої частини правочину нікчемним. Разом з тим суд, аналізуючи положення оспорюваного пункту договору страхування вважає необхіднім відмітити наступне. Пунктом 25.1.18. договору, в останній зміненій редакції, що діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, передбачено підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування у разі настання певної події. Такою подією визначено конкретно - "виїзд на смугу зустрічного руху". Зазначена дія за умовами договору повинна мати наслідок "виникнення дорожньо-транспортної пригоди", тобто. Таке освітлення прав та обовязків сторін за укладеним договором передбачає підставу для відмови виплати страхового відшкодування у разі виїзду страхувальником на смугу зустрічного руху, що в свою чергу потягло виникнення дорожньо- транспортної пригоди. Логічним та природнім є реакція страхувальника на таку відмову в контексті страхових ризиків передбачених укладеним договором за яким страхувальнику повинно бути виплачено страхове відшкодування при відсутності або наявності його вини у виникненні дорожньо-транспортних пригод за виключенням пригоди яка виникла внаслідок виїзду страхувальником на смугу зустрічного руху. Оскільки види порушень та варіанти виникнень дорожньо-транспортних пригод досить різноманітні, то оспорюваний позивачем один з видів виникнення дорожньо-транспортної пригоди не може бути визнаний таким, що не породжує правових наслідків. Разом з тим взагалі, на думку суду, є голослівним твердження позивача про те, що в такому пункті - 25.1.18. договору не вказано кого він стосується, оскільки, як зазначалось вище, такий пункт стосується винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
При аналізі положень укладеного договору, який до речі, на підстав поданих фактичних даних позивачем та відповідачем не був ніким визнаний нікчемним або недійсним, зясовано, що всі зміни і доповнення до договору страхування здійснюються на письмову вимогу будь- якої з сторін протягом пяти днів з дати отримання іншою стороною такої вимоги (пункт 23.1. договору оборот - а.с.10). Позивач не надав даних, які б підтверджували його намагання змінити умови договору в до судовому порядку.
Позивач посилається на невизнання його винним у вчиненні даної дорожньо- транспортної пригоди, однак правових наслідків такого в позовній заяв не наводить. Разом з тим таке не обґрунтоване та не вмотивоване твердження позивача кореспондується з позовними вимогами. З даного приводу суд встановив наступне. У відповідності до положень п. 20.1.5. договору страхування з метою визнання події страховим випадком страхувальник повинен надати такі документи: довідку встановленого зразку органів МВС або постанову про відмову в порушенні кримінальної справи про факт обставини події, що має значення страхового випадку та пошкодження застрахованого транспортного засобу (а.с.9). За довідкою наданою Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.44-45) - "Дорожньо- транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля "СИТРОЕН С" реєстраційний номер "АМ76-90АТ" порушення п. 14.6"а" Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться у прямому причинному звязку із створення аварійної обстановки й виникненням дорожньо-транспортної пригоди". Змістом постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.46) від 17 вересня 2009 року дублює зазначене в довідці Житомирського РВ, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди знаходиться в прямому причинному зв'язку з невідповідністю дій позивача. Таким чином сторони при укладенні договору страхування домовились про обсяг документів підтверджуючих настання випадку і інших, таких документів як рішення суду не передбачали. Домовленості укладеним договором на час розгляду справи були чинними, що найменше іншого підтверджено сторонами не було.
справа № 2 - 1704/ 10 ________-3-
Таким чином, враховуючи досліджене та вищезазначене суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача щодо визнання недійсним п. 25.1.18. договору страхування між сторонами у справі.
Суд також не вбачає правових підстав дія стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки за вимогами положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичнііі особі неправомірними діями або рішеннями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Наголошені вище обставини даного рішення не дають підстав вважати про незаконність рішень або дій відповідача у освітлених позивачем правовідносинах. Одночасно не визначено незаконними дії відповідача іншими рішеннями, яки вступили в законну силу, що свідчить про відсутність підстав стягувати моральну шкоду навіть без з'ясування наявності та обсягів такої шкоди.
Оскільки не підлягають до задоволення позовні вимоги в повному обємі не підлягають до задоволення і вимоги щодо стягнення судових витрат понесених позивачем,що в свою чергу передбачають положення ст. 88 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1054, 553, 554 ЦК України, --
В задоволенні позову відмовити за безпідставністю
Рішення вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

суддя Є.О. Грубіян