ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5759/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., при секретарі Стрільчук Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 18.06.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що відповідач є її сином, в спірній квартирі відповідач не проживає постійно з 2005 року, квартиру відповідач залишив добровільно; спірна квартира належить позивачці одноособово на праві власності.

Оскільки відповідач в квартирі не проживає, але залишається бути зареєстрованим за адресою спірної квартири, чим перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати свої права, як власника житла, місце фактичного проживання (перебування) відповідача їй невідоме, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, зазначених у позові; відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився повторно, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило; представник 3-ої особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві в судове засідання не з»явився, своєю заявою від 20.10.2015 року просив справу розглядати без його участі (а.с.37).

Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні, допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії договору купівлі-продажу від 01.04.1994 року, посвідченого державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. за реєстровим №1к-670 від 01.04.1994 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 (позивачці), дата реєстрації БТІ м. Києва 24.06.1994 року (а.с.4).

Квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною, житловою площею 16,0 кв. м, загальною площею 34,5 кв. м (а.с.4-6).

Згідно довідки форми №3 від 18.06.2015 року ЖЕД-202 - в квартирі №107 зареєстровані дві особи - ОСОБА_2 (позивачка) та ОСОБА_3, 1980 року народження (відповідач) - а.с.31.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї (колишнього члена сім"ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як стверджує позивачка ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 постійно починаючи з 2005 року, належного відповідачеві майна в квартирі не має, квартиру він залишив добровільно і з того часу нею не цікавиться, ніяких витрат по утриманню житла відповідач не несе; жодних домовленостей або угод між відповідачем та позивачкою - щодо користування спірною квартирою, не існувало та не укладалось.

Дані ствердження позивачки ОСОБА_2 підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_4, актами ЖЕД-202 про не проживання відповідача в спірній квартирі від 25.11.2009 року, від 08.08.2010 року та від 01.06.2015 року, тощо (а.с.7-8, 32).

Відповідачем ОСОБА_3 будь-яких заперечень по суті справи судові не надано.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов має бути задоволений.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК України, на підставі ст. 150, 156 ЖК України, ст.16, 319, 321, 383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення або з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Парамонов М.Л.