Справа № 2-3523/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства «Перспективабуд» Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-Інвест», треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Громадська організація «Народна кредитна спілка «Добробут», ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Підприємства «Перспективабуд» Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-Інвест», третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності, просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 у м. Києві.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що 13 жовтня 2003 року між ним, Громадською організацією «Народна кредитна спілка «Добробут» та Підприємством «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» було укладено інвестиційний договір №40/208/Б.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 13 жовтня 2003 року до Інвестиційного договору позивач має право отримати нежитлові приміщення площею 215 кв.м. в осях Б-Д 1-5, які передаються йому у власність.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором та повністю вніс кошти в сумі 387 000 грн., що відображено у рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2011 року, яким за позивачем визнано майнові права на зазначені нежитлові приміщення.

Визначення конкретного місця розташування нежитлових приміщень містяться у висновку експертизи та встановлено рішенням суду.

Не зважаючи на те, що будинок було прийнято в експлуатацію, ГО НС «Добробут» не надала позивачу, як інвестору, необхідних для реєстрації його права власності на нежитлові приміщення документів, у зв'язку з чим Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві відмовила йому у реєстрації права власності, а тому позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Ухвалою суду від 19 серпня 2015 року у якості третьої особи у справі було залучено Громадську організацію «Народна кредитна спілка «Добробут».

Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року у якості третіх осіб у справі було залучено ОСОБА_4, ОСОБА_6, ухвалою від 30 жовтня 2015 року - ОСОБА_7.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-Інвест» у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Пояснила, що нежитлові приміщення, на які позивач просить визнати за ним право власності, належать на праві власності іншим особам.

Представник відповідача Підприємства «Перспективабуд» Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут» у судове засідання не з'явився, хоча відповідача було повідомлено належним чином про день, час і місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності.

Представники третіх осіб Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут» та треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про день, час і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Так, судом встановлено, що 13 жовтня 2003 року Громадська організація «Народна кредитна спілка «Добробут», Підприємство «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» та ОСОБА_1 уклали довгостроковий інвестиційний договір №40/208/5 про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 19-22).

Згідно з пунктом 2.1. зазначеного інвестиційного договору предметом цього договору є будівництво житлового будинку в м. Києві по АДРЕСА_1 та підключення його до інженерних мереж міста.

Пунктом 7.1. інвестиційного договору визначено, що загальна площа квартири, вбудовано-прибудованих приміщень, кошторисна вартість об'єкту, його частин, а також квота кожної із сторін після прийому об'єкту в експлуатацію та інвентаризації приміщень, визначається на стадії «Робоча документація» і оформляється додатковою угодою.

Додатковою угодою №1 до довгострокового інвестиційного договору №40/208/5 про будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13 жовтня 2003 року встановлено, що інвестору передаються нежитлові приміщення площею 215 кв.м., загальна площа становить 215 кв.м., в осях Б-Д 1-5 (а.с.23).

Пунктом 2 Додаткової угоди визначено, що сторони погоджують фактичне розташування нежитлових приміщень, що будуть передані інвестору у власність, згідно затвердженої проектної документації. План розташування вказаних приміщень є невід'ємною частиною цього договору (додаткова угода №2).

Разом з тим, позивачем не надано суду Додаткової угоди №2.

Відповідно до даних договору-доручення №1 про передачу функцій замовника від 25 грудня 2008 року, укладеного між ГО НКС «Добробут» та підприємством «Перспективабуд», ГО НКС «Добробут» доручило, а підприємство «Перспективабуд» прийняло на себе зобов'язання по виконанню функцій замовника по організації й завершенню будівництва багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві ( а.с.а.с. 86-87).

З наданих позивачем пояснень вбачається, що Договором №3 на добудову багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 в Солом'янському районі м. Києва від 08 січня 2009 року ТОВ «Житлобуд-Інвест», ГО НКС «Добробут» та підприємство «Перспективабуд» визначили, що ТОВ «Житлобуд-Інвест» є засновником та управителем Фонду фінансування будівництва житла «Перспектива», ГО НКС «Добробут» виконує в цьому договорі функції забудовника по спорудженню багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві, а підприємство «Перспективабуд» виконує в цьому договорі функції замовника робіт по організації спорудження вказаного об'єкта будівництва ( а.с.а.с.103-110).

Виконання зобов'язань, що випливають із договору №3 забезпечувалося договором іпотеки від 04 лютого 2009 року, укладеного між ГО НКС «Добробут» та ТОВ «Житлобуд-Інвест», згідно з пунктом 1.5. якого ГО НКС «Добробут» передала ТОВ «Житлобуд-Інвест» майнові права на нерухомість за договором на добудову багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

Зазначені обставини не заперечувалися відповідачами.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 були повністю виконані зобов'язання по інвестиційному договору та визнано за ОСОБА_1 майнові права на нежитлові приміщення в осях 1-5/БД, що знаходяться у житловому багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 м. Києві, у тому числі з правом експлуатації та правом вимоги ОСОБА_1 щодо передачі нежитлового приміщення у власність після введення будинку в експлуатацію (а.с.а.с. 28-30).

З даних повідомлення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 листопада 2012 року (а.с. 61) видно, що будинок АДРЕСА_1 у м. Києві введено в експлуатацію.

Рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09 липня 2014 року (а.с.а.с. 84,85) державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 у м. Києві за ним, оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Разом з тим, за результатами пошуку інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено актовий запис про реєстрацію за іншими особами права власності на групу приміщень №188 та №188а, розташовану в тому ж будинку.

Як вбачається з даних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежилі приміщення АДРЕСА_1 у м. Києві належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.а.с 187-190), іпотеко держатель - ОСОБА_7.

Статтею 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що всі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів.

Умови договорів, укладених між суб'єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб'єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків , зокрема, є :

1)договори та інші правочини;

2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3)завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4)інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Надана позивачем копія плану до договору (а.с. 24) не містить істотних умов договору, не підписана сторонами.

З даних Інвестиційного договору будівництва нежилих приміщень №22/01 від 22 січня 2010 року, укладеного між Громадською організацією «Народна спілка «Добробут» та Підприємством «Перспективабуд», видно технічні характеристики нежилих приміщень по АДРЕСА_1 у м. Києві:

1,2 поверхи житлового багатоповерхового будинку в осях: 1-5/АД (з прибудовою) 257,64 кв.м.; 1-5/АВ - 136,43 кв.м.; 1-5/БД - 236,85 кв.м.; 5-7/АВ - 183, 77 кв.м.; 7-9/АВ - 173,56 кв.м.; 9-13/АД (з прибудовою) 394,26 кв.м.;

19 поверх житлового багатоквартирного будинку в осях: 1-13/АД - 967,9 кв.м (а.с.а.с. 41-44).

Посилання позивача на Висновок №4 експертизи від 21 серпня 2007 року, проведеної Українським незалежним інститутом судових експертиз (а.с.а.с. 47- 58) як на документ, яким визначено конкретне місце розташування житлових приміщень, суд вважає безпідставними, оскільки зазначена експертиза проведена на підставі ухвали голови постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» від 16 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 215 кв.м. в осях Б-Д 1-5 другого поверху житлового будинку в м. Києві по АДРЕСА_1 та зобов'язання про звільнення даних будинків і на її вирішення були поставлені питання щодо нежитлових приміщень площею 215 кв.м. в осях Б-Д 1-5 саме другого поверху житлового будинку в м. Києві по АДРЕСА_1.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його права на нежитлові приміщення №188 та №188а у будинку АДРЕСА_1 у м. Києві, які б стали підставою для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на ці приміщення.

Крім того, судом встановлено, що право власності на зазначені нежитлові приміщення зареєстровано за іншими особами і ніким не оспорено.

Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим і безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 328, 331, 334, 509, 526, 638 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 58, 59, 60, 61, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 7, 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність»,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Підприємства «Перспективабуд» Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-Інвест», треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Громадська організація «Народна кредитна спілка «Добробут», ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн