Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Луспеника Д.Д., Черненко В.А.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6. ОСОБА_7, треті особи: Інспекція ДАБК у Закарпатській області, реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_8, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, в якому просили суд: визнати недійсним та скасувати в 1/2 частині Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 видане 24 квітня 2013 року ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку, площею 657,5 м2 , та за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку, площею 657,7 м2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину земельної ділянки та за ОСОБА_5 право власності на 1/4 земельної ділянки площею 0,10 га., розташованої в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказували на те, що є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх батька - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. До складу спадщини за померлим входять земельна ділянка і житловий будинок, розташовані по АДРЕСА_1, на які позивачі мають спадкові права, однак не можуть оформити спадщину у встановленому законом поряду через те, що їхні спадкові права оспорюються відповідачкою ОСОБА_7, та внаслідок відсутності у них оригіналу державного акту на земельну ділянку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1 га, по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1 га, по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних відмовлено.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно задовольнити. В іншій частині оскаржувані рішення просить залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року залишене без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, та ОСОБА_5 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 видане ОСОБА_7 24 квітня 2013 року, суди першої та апеляційної інстанції виходили із того, що обставини, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги, не підтверджені належними та допустимими доказами: а саме, позивачами не доведено, що ОСОБА_9 за життя було оформлено право власності на спірний будинок, тоді як до складу спадщини входять права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

В іншій частині рішення судів не оскаржувалось, а тому відповідно до положень ст. 335 ЦПК України касаційним судом не переглядались.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко