У Х В А Л А

Іменем України

"03" листопада 2015 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Масендич В.В. розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, про стягнення боргу.

В порядку забезпечення позову представник позивачки подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, в межах розміру позовних вимог 106 236,65 грн., і знаходиться у нього або інших осіб. У заяві про забезпечення позову, представник позивача посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позивачка передала відповідачу в борг гроші в сумі 4500 доларів США, а відповідач прийняв зазначені кошти та зобовязався остаточно повернути їх до 28.03.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка власноруч була написана відповідачем. Сума позики відповідачем була отримана в повному обсязі. В зазначені терміни відповідач борг не повернув, мотивуючи тим, що у нього немає грошей. На даний час у позивачки є реальні побоювання, що з моменту отримання копії позовної заяви, відповідач буде вживати заходи щодо відчуження належного йому на праві власності майна, що унеможливить на майбутнє виконання рішення суду.

Вивчивши подані матеріали позову, матеріали заяви про забезпечення позову, вважаю, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.122, 151 ЦПК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вважаю, що мотиви заяви не дають підстави суду вирішити таке питання, оскільки представником позивача не зазначено, на яке саме майно (частку) слід накласти арешт, інформації про вартість майна, де це майно знаходиться, не наведено жодних причин і відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на все майно відповідача. А відтак, накладення арешту на невизначене коло майна відповідача може спричинити шкоду його інтересам, що з огляду на обставини справи є необґрунтованим, недоцільним та може порушити права відповідача.

Крім того, суд позбавлений можливості оцінити співмірність заявлених вимог та заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2, про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Масендич В.В.