Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/9309/13-ц Головуючий у 1-й інст. Корицька В.О.
Категорія 2 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Гансецької І.А., Товянської О.В.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Держземагенства у Житомирському районі, Житомирської міської ради про скасування рішення, припинення права власності, поділу майна, визнання права власності на ? частину земельної ділянки та скасування державного акту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що перебував в шлюбі з відповідачем з 10.11.1973 року до 12.04.2008 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2009 року будинок АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.03.2013 року спірний будинок разом з допоміжними будівлями та спорудами поділено в натурі. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0659 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка приватизована ОСОБА_3, Оскільки він має право на ? частину земельної ділянки пропорційно частці у праві власності на будинок, просив визнати за ним право власності на цю частину, виділивши її в натурі, припинити право власності на неї ОСОБА_3, скасувати рішення міськради від 06.11.2009 року про надання у власність ОСОБА_3 спірної ділянки та скасувати державний акт про право власності на неї та його державну реєстрацію.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0659 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 припинено право власності ОСОБА_3 на неї, поділено її внатурі, скасовано рішення Житомирської міської ради від 06 листопада 2009 року № 1094 в частині надання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, та Державний акт про право власності на неї.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановивши нове - про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано, що набуття права власності відповідачем на земельну ділянку відбулося після поділу будинку, а тому не можливе застосування норм права, що регулюють правовідносини між подружжям; питання надання земельної ділянки належить до повноважень органів виконавчої влади, а тому не є компетенцією суду; для припинення права власності відповідача відсутні законні підстави; позивачем пропущений строк позовної давності для звернення за захистом своїх прав. Крім того, вважає, що рішення суду в частині стягнення з неї судових витрат на користь позивача є незаконним, оскільки вона є інвалідом другої групи, а тому звільнена від сплати судового збору.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.1973 року по 12.04.2008 року (т. 1 а.с. 7).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2009 року, жилий будинок АДРЕСА_1 разом з допоміжними господарськими спорудами (уборна, огорожа, колодязь), визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину вказаного будинку та допоміжних господарських споруд (т.1 а.с. 8).

Право власності на частину будинку ОСОБА_1 належним чином зареєстрував 12.02.2010 року (т.1 а.с. 9).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.03.2013 року вказаний будинок разом з допоміжними будівлями і спорудами між сторонами поділено в натурі (т.1 а.с. 17-18).

У відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи, що на момент набуття права власності, земельна ділянка, на якій спірний будинок розташований, перебувала у користуванні, будучи власником ? частини будинку, позивач набув право користування відповідною частиною земельної ділянки.

Згідно положень ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Рішенням Житомирської міської ради № 1094 від 06.11.2009 року ОСОБА_3 безоплатно передана у власність земельна ділянка площею 0,0659 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 37-38), та на підставі вказаного рішення видано державний акт на право власності на земельні ділянку (т.1 а.с. 19).

Оскільки на час винесення зазначеного рішення, право власності на частину будинку було визнано за позивачем, відповідач була власником леше ? частини будинку, про вказану обставину орган приватизації не повідомила, що підтверджується пакетом документів, що надавалися нею для отримання права власності на землю (т. 1 а.с. 205-220), суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення та виданого на його підставі Державного акту про право власності на землю.

При цьому посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, є надуманим оскільки будь-яких доказів того, що про вказане рішення позивачу стало відомо до моменту його звернення до суду з даною позовною заявою, суду не подано. Крім того, безпосереднє право позивача на користування земельною ділянкою можливо вважати порушеним лише з моменту поділу будинку внатурі.

Згідно ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Поскільки на момент набуття права власності на будинок земельна ділянка, на якій він знаходиться, перебувала в користуванні сторін, позивач з проханням щодо її приватизації до відповідних органів не звертався, доказів існування інших підстав набуття ним права власності на землю не надав, суд першої інстанції безпідставно задовільнив позов в частині визнання за ним права власності.

Чинне законодавство передбачає можливість поділу лише майна, яке є власністю сторін. Спірна земельна ділянка перебуває у них на праві користування, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоводення вказаної позовної вимоги. Вказане не позбавляє сторони можливості вирішення наявного спору шляхом встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна вимога щодо припиненння права власності на земельну ділянку задоводенню не підлягає, оскільки таке право припиняється у зв»язку із скасуванням рішення про безоплатну передачу у власність земельної ділянки.

Вказані помилки колегія суддів виправляє шляхом скасування рішення у зазначеній частині та постановлення нового, про відмову в позові.

Посилання відповідача, що з неї не підлягаю стягненню судові витрати, не грунтується на законі. Як інвалід ІІ групи вона звільнена від сплати судового збору на користь держави, проте закон не містить пільг щодо відшкодування судових витрат, понесених стороною.

При цьому колегія суддів зменшує суму стягнутих судових втрат пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року в частині визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1, припинення права власності ОСОБА_2, поділу земельної ділянки та стягнення судових витрат, скасувати, ухваливши нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Держземагенства у Житомирському районі, Житомирської міської ради про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, припинення права власності та поділ земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 458.80 грн. понесених витрат з оплати судового збору.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді