У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитно-заставний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 2 619 грн 30 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх грошових зобов'язань станом на 26 вересня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 21 991 грн 89 коп., а саме: 1 378 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом; 91 грн 95 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 956 грн - комісія за користування кредитом, 18 041 грн 93 коп - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 023 грн 42 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21 991 грн. 89 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 13 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 8 377 грн 41 коп. із них: заборгованість за кредитом у розмірі - 1 378 грн 59 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 91 грн 95 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі - 956 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 4 427 грн 45 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова ) - 1 023 грн 42 коп. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 13 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року, в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. При цьому зауважив, що посилання позивача на положення п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), в редакції, які містять збільшення строку позовної давності до п'яти років не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки письмового договору про збільшення позовної давності сторонами не укладено, підписані лише Головою правління банку та не містять підпису позичальника.

Судами встановлено, що 23 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає кредитно-заставний договір, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 2 619 грн. 30 коп. зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами терміном до 23 лютого 2010 року (а. с. 5).

Договір був укладений у формі анкети, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_6 ознайомилась і погодилась з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

У зв'язку з порушенням виконання умов кредитного договору, станом на 26 вересня 2013 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 21 991 грн 89 коп., з яких: 1 378 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом, 91 грн 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 956 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18 041 грн 93 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 023 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1 Договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Пункт 5.3 Договору передбачає, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 5.5 Договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Отже, за умовами оспорюваного договору позовна давність становить п'ять років, тобто позивачем заявлено позовні вимоги з дотриманням строків позовної давності.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів, які мають значення для правильного вирішення справи та не врахував того, що у заяві на отримання кредиту вказано, що боржник ознайомилась та згодна із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), які були надані їй у письмовій формі, своїм підписом підтвердила факт про надану їй повну інформацію щодо умов кредитування, не взяв до уваги, що строк позовної давності передбачений умовами договору встановлений тривалістю 5 років, відповідачем належність наданих позивачем умов не спростована, інших умов які діяли на момент укладення кредитного договору сторонами не надано.

Зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем останній платіж був вчинений у лютому 2009 року, строк дії договору визначений до 23 лютого 2010 року, а позивач звернувся з даним позовом у жовтні 2013 року, тобто в межах п'ятирічного строку позовної давності, проте на дану обставину суд першої інстанції уваги не звернув.

Такий висновок не суперечить правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-240цс14, від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, не врахував зазначене вище та дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

Колегія суддів вважає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанції повинні бути скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, який повинен урахувати зазначене та вирішити справу з урахуванням викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук