Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 414/1155/15-ц
Провадження № 22ц/782/561/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенко Є.В., Фарятьєва С.О.

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 вересня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що з 11.02.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З 15.04.2015 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 60000 грн., автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 120000 грн., які відповідач продав без її згоди, та наступне майно: телевізор ЛЕД «Самсунг», ноутбук «hp», холодильник «Самсунг», мікрохвильову піч «Самсунг», кухонний комбайн «Moulinex», телевізор LED «Mystery», мультіварку «Redmond», пилосос «Филипс», електрочайник «Gorenie», праску «Филипс», пральну машину «Самсунг», м'який кут, дитяче ліжко, дитячу шафу, кухонний гарнітур, тюль світло сірого кольору з червоними квітами, всього на загальну суму 54500 грн. Сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила суд виділити їй в натурі телевізор LED «Mystery», пилосос «Филипс» та стягнути з відповідача на її користь в рахунок сплати 1/2 частки вартості автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, 30000 грн., в рахунок сплати 1/2 частки вартості автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 60000 грн., та судові витрати.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 03 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобілю ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в сумі 30000 грн., 1/2 частину вартості автомобілю CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в сумі 60000 грн. в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділення позивачу в натурі телевізора LED «Mystery», пилососа «Филипс»ніким із сторін не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції, встановивши обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного сумісного ведення господарства, з'ясувавши джерело та час його придбання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобілю ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в сумі 30000 грн., 1/2 частину вартості автомобілю CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в сумі 60000 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності в оскаржуваній частині рішення колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, та автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, були придбані сторонами в період шлюбу, тому вони є спільним сумісним майном подружжя.

Суд першої інстанції вважав встановленими обставини, що ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобілів без згоди позивача та ці обставини знайшли підтвердження.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 11.02.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, зареєстрованого 14.10.2008 року на ім'я ОСОБА_2, та автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, зареєстрованого 19.09.2013 року на ім'я ОСОБА_2

Шлюбні відносини між сторонами по справі припинені з 15.04.2015 року, що не заперечувалося відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, отже відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 21 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, та автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, були придбані в період шлюбу, отже у відповідності до ст. 60 СК України вони є спільним сумісним майном подружжя, що не заперечувалося відповідачем, тому і підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Також судом встановлено, що в період фактичного припинення шлюбних стосунків автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, 02.07.2015 року перереєстрований на ОСОБА_3, а автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, 14.07.2015 перереєстровано на ОСОБА_5, що підтверджується довідкою центру № 4409 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Рубіжне від 31.07.2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобілів без згоди ОСОБА_3, оскільки відсутня письмова згода останньої. Відповідно до копії довіреності від 14.05.2015 року ОСОБА_2, одноосібно, без згоди ОСОБА_3, уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на право керування і зняття з реєстрації автомобіля ЗАЗ 110307.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач здійснив відчуження автомобілів без згоди позивача і такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам.

Разом з тим, встановивши дійсні обставини по справі та постановляючи рішення стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобілю ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в сумі 30000 грн., 1/2 частину вартості автомобілю CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в сумі 60000 грн., суд першої інстанції, при визначенні вартості автомобілів не звернув уваги на роз'яснення, надані Пленумом Верхового Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11

Так, згідно п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача заперечував проти вартості майна, зазначеної позивачем, однак не надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо його вартості, клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляв, будь-яких доказів щодо вартості майна не надавав.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на експертні дослідження щодо дійсної вартості автомобілів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції і апелянтом не зазначено поважних причин, які б унеможливлювали представнику відповідача надати допустимі та належні докази вартості автомобілів в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при недосягненні згоди між сторонами вартість майна визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вже зазначалося, відповідач після припинення шлюбних відносин, без згоди позивача, під час розгляду справи в суд першої інстанції, здійснив відчуження автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, та автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, тому апеляційний суд вважає за необхідне визначити вартість автомобілів, виходячи із ціни на час продажу автомобілів, зазначеної в довідках-рахунках, які були витребувані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням представника відповідача для визначення вартості автомобілів.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували вартість автомобілів зазначеної в довідках-рахунках як позивачем, так і відповідачем суду не надано.

Відповідно до довідки-рахунку серія ААЕ № 189104, виданої ТОВ «Сєвєродонецьк Авто-Торг», вартість автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, станом на 14 липня 2015 року становить 46340 грн.

Таким чином, оскільки відповідачем без згоди позивача здійснено розпорядження автомобілем марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, без згоди позивача, враховуючи, що на теперішній час здійснити виділ в натурі цього автомобіля не можливо, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина вартості автомобілю ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в сумі 23170 грн.

Згідно довідки-рахунку серія ААЕ № 189776, виданої ТОВ «Фірма «Східукрторг», вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, станом на 02 липня 2015 року становить 123623 грн.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із тексту позовної заяви, позивачем в позовній заяві вартість автомобілю CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску визначена в сумі 120000 грн.

Апеляційний суд згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог заявлених в суді першої інстанції, тому у апеляційного суду не має правових підстав для визначення вартості автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску в сумі 123623 грн., яка зазначена в довідці-рахунку серія ААЕ № 189776, виданої ТОВ «Фірма «Східукрторг».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з 30000 грн. до 23170 грн.

Посилання апелянта на те, що грошові кошти які були отримані від продажу автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску були повернуті ОСОБА_8 за грошовим зобов'язанням по сплаті боргу, який укладався в період шлюбних відносин з позивачем по справі, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_9 неодноразово з'являвся до суду та був присутній на судових засіданнях, які проводилися 21.07.2015 року, 21.08.2015 року, та 03.09.2015 року при розгляді справи по суті, надавав пояснення та письмові заперечення проти позову.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача будь-яких пояснень стосовно обставин щодо укладення ОСОБА_2 договору позики в 2013 році та повернення коштів не надавалося, так і клопотання про виклик свідків не заявлялися, хоча угода ОСОБА_2 з адвокатом укладена 08 липня 2015 року, тобто після відчуження відповідачем автомобіля марки CHEVROLET AVEO. Пояснення представника відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції зафіксовані звукозаписувальним технічним записом.

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснив, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи з урахуванням положень про належність та допустимість доказів, які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувалися із порушенням установленого порядку.

Заявляючи клопотання про приєднання до матеріалів справи розписки про повернення коштів та виклик свідка, на наявність обставин, зазначених в ч.2 ст. 303 ЦПК України, представник відповідача не посилається. Крім того, в клопотанні не зазначено, що перешкоджало апелянту викласти обставини та звернутися до суду першої інстанції з зазначеними клопотаннями під час розгляду справи, тобто не зазначені причини не надання доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб CHEVROLET AVEO знятий з обліку до звернення позивача з позовом до суду, а тому у відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року не підлягає поділу не відповідають матеріалам справи. Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя 30 червня 2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду. Автомобіль же марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, перереєстрований був 02.07.2015 року на ОСОБА_3.

Зазначені обставини свідчать про те, що автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, відповідачем був перереєстрований після звернення позивача до суду із позовом про поділ спільного майна.

Крім того, посилання відповідача на положення п. 24 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України є помилковим, оскільки до правовідносин, які виникли між сторонами з приводу поділу автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, підлягають застосування положення законодавства, які передбачають, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доказів того, що автомобіль CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, був відчужений відповідачем за згодою позивача, в інтересах сім'ї чи на її потреби, останнім суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обраний не той спосіб захисту, оскільки задоволення вимог щодо отримання вартості ? частини автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску,та вартості ? частини автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випускуможливо лише після визнання недійсними правочинів щодо продажу транспортних засобів без згоди позивача, однак позивач з такими вимогами до суду не звертався, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

В пункті 30 постанови Пленуму Верхового Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, законодавством визначено спосіб захисту порушених прав одного з подружжя при відчуженні майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності без його згоди. Права позивача підлягають захисту шляхом врахування вартості спірних автомобілів при поділі майна подружжя.

Колегія суддів з урахуванням положень ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові № 6-7цс15 від 08 квітня 2015 року згідно якої, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вибув з володіння ще з 14 травня 2009 року на підставі нотаріально посвідченої довіреності на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а отримані в 2009 році гроші були витрачені в інтересах сім'ї в 2011 - 2012 роках не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не були надані до суду докази на підтвердження зазначених вище обставин, суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Фактично дані твердження відповідача носять голослівний характер.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.05.2009 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продати за ціну та на умовах на їх розсуд належний йому автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а також керувати даним автомобілем.

При цьому в довіреності зазначено, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка знала про намір її чоловіка ОСОБА_2 видати довіреність та на її видачу вона погоджувалася. Навпаки, під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка зазначала, що їй не було відомо про намір її чоловіка видати довіреність та не було відомо про те, що така довіреність була видана.

Згідно листа центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Рубіжне ГУМВС України у Луганській області, автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, 14 липня 2015 року перереєстрований на ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку від 14.07.2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що як письмової, так і усної згоди на відчуження автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, позивачка не надавала.

Таким чином, відповідач розпорядився зазначеним вище автомобілем без належної згоди позивача, оскільки доказів виконання зазначеної в ч.3 ст. 65 СК України вимоги про надання письмової згоди ОСОБА_3 на реалізацію автомобіля суду не надано.

Отже посилання апелянта на те, що автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, на підставі нотаріально посвідченої довіреності був проданий, а отримані в 2009 році гроші були витрачені в інтересах сім'ї в 2011 - 2012 роках не заслуговує на увагу, оскільки наведена відповідачем обставина щодо відчуження ним спірного автомобіля шляхом видачі довіреності не є тим правочином, за яким переходить право власності на автомобіль до іншої особи.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу не дав належної правової оцінки тому, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню лише у разі якщо правову допомогу надавала особа у відповідності до статті 56 ЦПК України, а в даному випадку адвокат приймав участь у справі як представник позивача, а не особа яка надає правову допомогу не заслуговують на увагу і фактично є суб'єктивним тлумаченням відповідача норм права.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як роз'яснив пленум Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 47,48 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

В ч.2 статті 30 зазначеного вище закону передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставами для оплати послуг адвоката є договір про надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2015 року між ОСОБА_3 та адвокатом Полтавец Інною Миколаївною (свідоцтво № 1002 від 27.10.2011 року, яке мається в матеріалах справи) укладено договір про надання послуг в цивільному процесі в Кремінському суді Луганської області, згідно якого Полтавець І.М. зобов'язалася представляти інтереси ОСОБА_3 під час розгляду цивільної справи в Кремінському районному суді Луганської області.

Згідно довідки від 26 червня 2015 року (а.с. 8) ОСОБА_3 сплатила адвокату Полтавец І.М. суму 300 грн. за складання позовної заяви про поділ спільно нажитого майна (а.с. 8).

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 кошти в сумі 300 грн. були сплачені адвокату до укладення договору про надання послуг, що не відповідає вимогам ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, за умовами укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Полтавец Інною Миколаївною договору адвокат зобов'язався тільки представляти інтереси ОСОБА_3 під час розгляду цивільної справи в Кремінському районному суді Луганської області.

Отже, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_3 та адвокатом Полтавец Інною Миколаївною був укладений договір, предметом якого було надання правової допомоги у вигляді складання позовної заяви, заяв, скарг до суду з питань щодо поділу спільно нажитого майна подружжя.

Також при визначенні обґрунтованого розміру правової допомоги беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Однак, позивачем не надано суду розрахунку затраченого адвокатом часу для виконання доручення.

Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, оскільки розписка, яка мається в матеріалах справи є неналежним доказом, так як суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 витрат за юридичні послуги в сумі 300 грн. не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки вимоги задоволені частково, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 831 грн. 70 коп.

Проаналізувавши обставини справи, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з 30000 грн. до 23170 грн., судові витрати з 1272 грн. 90 коп. до 831 грн. 70 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 79,84,303,309,319 ЦПК України, ст..60,69,70 СК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 вересня 2015 року

змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з 30000 грн. до 23170 грн., судові витрати з 1272 грн. 90 коп. до 831 грн. 70 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: