Справа № 357/4344/15-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А.М.
Провадження № 22-ц/780/4600/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 51 09.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Касьяненко Л.І.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є тіткою малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2013 року проживає в її сім'ї в АДРЕСА_1.

Мати дівчинки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року внаслідок хвороби, після її смерті батько ОСОБА_8 - відповідач по справі доньку до себе не забрав, з часу її проживання в м. Самборі донькою не цікавився, не надає матеріальної допомоги, жодного разу не шукав з донькою зустрічі, не вітав з днем народження, тобто, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків без поважних причин.

Просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

При цьому попереджено ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання його доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та покладено на Службу в справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації Київської області, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2007 року, від спільного проживання мають доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини (а.с.6-7).

Також встановлено, що сім'я проживала в АДРЕСА_2 в травні 2013 року дружина відповідача разом з їхньою донькою виїхали до рідні в м. Самбір Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 померла внаслідок тяжкої хвороби (а.с.8), а дочка ОСОБА_8 залишилася проживати в сім'ї тітки ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, де проживає по даний час.

Відповідно до довідки ЖБК «Верховина» від 04.03.2015 року (а.с. 11) ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_9, дочкою ОСОБА_10, також в цій квартирі проживає без реєстрації ОСОБА_7 2001 року народження.

Відповідно до довідок директора середньої школи № 10 м. Самбора (а.с. 10, 23) ОСОБА_7 навчається в школі з 01.09.2013 року.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов малолітньої ОСОБА_7 від 17.02.2015 року (а.с. 15), в м. Самбір, де проживає дитина, для неї створено всі необхідні умови.

Зі слів дівчинки, батько її не відвідує та не забезпечує матеріально з травня 2013 року, що також підтверджується довідкою Самбірського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 12.02.2015 року № 8/34 (а.с. 16).

У висновку опікунської ради при виконкомі Трушківської сільської ради Білоцерківського району від 03.03.2015 року (а.с. 18) вказується на те, що батько дівчинки ОСОБА_6 зареєстрований і проживає в с. Трушки у власному будинку, який газифікований, має добрий стан, є всі необхідні умови для проживання та виховання доньки, але з часу від'їзду дитини батько жодного разу її не бачив, не цікавився її здоров'ям, не надавав матеріальної допомоги та моральної підтримки, а тому опікунська рада вважає за доцільне звернутися з клопотанням до суду про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_7.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проявляв і не проявляє байдужість до своєї доньки, дівчинка перенесла психологічну травму із-за смерті матері, він не має можливості постійно до неї їздити, але бажає приймати участі у вихованні доньки, а оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, вважав за можливе попередити ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання його доньки.

На думку колегії суддів дані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_6 вказував на те, що він від спілкування з донькою не ухиляється, навпаки, бажає її відвідувати, проявляти любов та матеріальну турботу, однак донька та позивач не виявляють бажання до спілкування. Аліменти він постійно сплачував до смерті дружини, а вподальшому фактично не має можливості це робити, оскільки інша особа, на користь якої він би мав перераховувати аліменти не визначена, рахунок на ім»я дитини також не відкрито, він не має змоги особисто відкрити такий рахунок, оскільки позивачка не надає йому документи доньки та свідоцтво про смерть дружини. Тому він оформив Поліс страхування за програмою «Майбутній студент», він має власні заощадження, працює, бажає піклуватися про свою доньку, але не має такої можливості, також не може оформити пенсію на дочку по втраті годувальника, оскільки всі документи знаходяться у позивача, з боку родичів покійної дружини на нього постійно чиниться моральний тиск з тим, щоб він відмовився від власної дитини, але він цього робити не хоче. Проте не заперечує, щоб донька залишилася проживати в місті Самбор, оскільки так вона сама бажає і він враховує її інтереси.

Таким чином встановлені обставини ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та досліджені докази в сукупності на думку колегії на свідчать про його винну поведінку до виконання батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на викладене обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що хоча відповідач як батько протягом останнього часу не бере участь у фізичному і духовному розвитку доньки, її навчанні, вихованні тощо, однак позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його небажання виконувати батьківські обов'язки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дав неналежну оцінку доказам, зокрема висновку органу опіки та піклування, пояснення свідка, де заявлено про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів не приймає їх до уваги, як необґрунтовані, адже відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже висновок служби у справах дітей та думка прокуратури не має для суду наперед встановленого значення, і підлягає оцінці нарівні із іншими доказами, як і пояснення свідків, а тому розцінюються критично, оскільки жодних переконливих доказів винної поведінки батька не містять, а були зроблені лише не підставі матеріалів наданих лише позивачем, пояснень ОСОБА_7 та її тітки, для вирішення питання щодо отримання статусу сироти.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Л.І. Касьяненко

Н.С.Воробйова