У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою приватного виробничо-торгового підприємства «Стеклосервіс» на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 лютого 2012 року з приватним виробничо-торговим підприємством «Стеклосервіс» (далі - ПрВТП «Стеклосервіс») укладено кредитну угоду, за умовами якої останнє отримало кредит на поповнення обігових коштів на умовах відновлювальної кредитної лінії терміном на 24 місяці з лімітом кредитної лінії 300 тис. грн. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 22 лютого 2012 року між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - будівлі та споруди загальною площею 271,9 кв. м та земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. ПрВТП «Стеклосервіс» своїх зобов'язань за кредитною угодою належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 1 липня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 241 011 грн 21 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою та стягнути з відповідачів 2 410 грн 11 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2013 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: будівлі та споруди загальною площею 271,9 кв. м та земельну ділянку площею 1000 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, і належать на праві власності ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2012 року в розмірі 241 011 грн 21 коп. та сплачених судових витрат у розмірі 2 410 грн 11 коп.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення: після слів «розмірі 241 011 грн 21 коп.» словами «що складається з поточної заборгованості за кредитом 133 тис. грн, простроченої заборгованості за кредитом 98 790 грн 19 коп., поточної заборгованості за процентами 4 851 грн 85 коп., пені за несвоєчасно сплачені проценти 49 грн 66 коп., пені за несвоєчасно сплачений кредит 4 193 грн 93 коп., інфляційні нарахування за прострочення кредиту 122 грн 78 коп., інфляційні нарахування за прострочення процентів 2 грн 80 коп.»; після слів «у розмірі 2 410 грн 11 коп.» словами «шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_14/pravo1/T990606.html?pravo=1> з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, початкова ціна предмета іпотеки для його продажу на прилюдних торгах визначається за ринковими цінами на день реалізації предмета іпотеки».

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 5 травня 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2013 року залишено без змін.

У касаційних скаргах ПрВТП «Стеклосервіс» та ОСОБА_4 просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Укрінбанк», суд першої інстанції, виходив із того, що невиконання позичальником кредитних зобов'язань, а відповідачем своїх зобов'язань за іпотечним договором зумовило виникнення у ПАТ «Укрінбанк» права на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому суд стягнув заборгованість за кредитною угодою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, доповнив рішення суду, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки через публічні торги.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши також про те, що в матеріалах справи наявна її згода на укладення договору, посвідчена приватним нотаріусом, однак доводи апеляційної скарги щодо того, що згода на укладення договору має бути нотаріально засвідчена не заслуговують на увагу.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 22 лютого 2012 року між ПАТ «Укрінбанк» та ПрВТП «Стеклосервіс» укладено кредитну угоду, за умовами якої останнє отримало кредит на поповнення обігових коштів на умовах відновлювальної кредитної лінії терміном на 24 місяці з лімітом кредитної лінії 300 тис. грн зі сплатою 23 % річних.

Додатковою угодою від 20 грудня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитної угоди збільшено розмір процентів за користування кредитом до 25 % річних. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 22 лютого 2012 року між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - будівлі та споруди загальною площею 271,9 кв. м та земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом установлено, що ОСОБА_4 з 20 липня 2001 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Частинами 1, 3 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Також згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Відповідно до нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_4 надала свою згоду на укладення чоловіком 22 лютого 2012 року кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки (а.с. 103).

Разом з тим у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1901/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, а суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій проведено з порушенням наведених вимог закону, оскільки до участі у справі в установленому законом порядку не було залучено співвласника іпотечного майна - ОСОБА_4, а рішення суду впливає на її права та обов'язки.

Крім того, до участі у справі судом не було залучено й позичальника за кредитним договором - ПрВТП «Стеклосервіс», у зв'язку з чим останнє не мало можливості перевірити подані банком до суду розрахунки заборгованості за кредитним договором та заявити про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені, якщо така була нарахована поза межами строків позовної давності.

Разом з тим суди не зазначили ні розрахунку заборгованості за кредитним договором, ні періоду за який вона утворилась, ні її складових: суму основного боргу за кредитом, проценти, неустойку.

Отже, перш ніж звернути стягнення на предмет іпотеки суд повинен чітко визначити розмір заборгованості згідно з умовами договору та вимогами законодавства.

Також суди не врахували, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки заставодатель, майно якого було реалізовано, буде мати право зворотної вимоги до ПрВТП «Стеклосервіс» на встановлену суму боргу (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку»).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України суд мав процесуальні повноваження та зобов'язаний був залучити ПрВТП «Стеклосервіс» до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, однак на ці вимоги процесуального закону уваги не звернув.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-61цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не з'ясували склад осіб, які повинні брати участь у справі, та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги приватного виробничо-торгового підприємства «Стеклосервіс» та ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2013 року, ухвали апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року та від 5 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик