Єдиний унікальний номер 243/6534/15-ц
Номер провадження 2/243/3504/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретареві - Врублевській К.В.,

за участі представника позивача Винник ЗГ,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідачів Прокопцева СВ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири від набувача за договором дарування, здійснення державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири від набувача за договором дарування, здійснення державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права власності.

Позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. Вона є одинокою жінкою, рідних та родичів не має. В 2011 році стан її здоровя різко погіршився, вона відчула, що потребує сторонньої матеріальної та фізичної допомоги. В цей період вона познайомилася з відповідачами. Відповідачі стали її провідувати, обіцяли здійснювати догляд, наполягали, щоб вона на випадок своєї смерті вирішила питання так, щоб належна їй квартира залишилася їм, і запевнили її, що будуть її доглядати та надавати матеріальну і фізичну допомогу, пояснили, що для цього їй потрібно підписати якийсь документ у нотаріуса. В один з днів відповідачі привезли її до нотаріуса і показали, де вона має поставити свій підпис, вона підписала наданий їй документ.

Продавати квартиру вона наміру не мала, оскільки це її єдине місце проживання. Мови про продаж квартири між сторонами не було. За станом здоровя вона не могла читати, повірила словам відповідачів, що цей договір про те, що відповідачі матимуть право на її квартиру після її смерті. Ніяких грошей за квартиру за вказаним договором позивач не отримувала.

Починаючи з січня 2012 року відповідачі змінили своє відношення до неї, відмовилися займатися її доглядом , надавати матеріальну допомогу. В квартиру почали приходити сторонні особи, які казали, що вони покупці, після чого відповідачі заявили, що мають намір продати вказану квартиру. Через сусідів позивач дізналась, що її квартира належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування

14 травня 2012 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та позивачем. По справі була призначена судово-психіатрична експертиза, за висновками якої встановлено, що позивач на момент підписання договору купівлі-продажу страждала органічним ураженням головного мозку, церебральним атеросклерозом, дисциркуляторною енцифалопатією, гіпертонічною хворобою з помірним інтелектуально-мнестичним та емоціонально-вольовим розладом, тому не могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням суду від 10 лютого 2014 року в задоволенні вимог позивача було відмовлено, оскільки підставою за ч.1 ст.225 ЦК України для визнання недійним правочину є та обставина, що особа на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати особа не усвідомлює своїх дій та не могла керувати ними, а згідно висновку експерта позивач не повністю, а частково (не в повній мірі) не могла усвідомлювати свої дії.

Позивач поставила підпис під договором , оскільки відповідачі запевнили її , що вона підписує документ , згідно якого вони забезпечать їй догляд та утримання , а квартира перейде у їх власність після її смерті, тобто навмисно ввели її в оману стосовно природи правочину , прав та обов.язків сторін . Адреса її проживання в договорі вказана невірно вулиця Чубарі , будинок 121 , а вона мешкає в будинку 12. Гроші від відповідачів вона не отримувала. Тому договір купівлі- продажу квартири від 30.08.2011 року підписаний нею внаслідок обману з боку відповідачів і є недійсним на підставі ст..230 ЦК України. Відповідно є недійсним договір дарування між відповідачками від 13.10.2011 року , і не може бути підставою для відчуження спірної квартири, яку їй просить повернути , скасувати попередню реєстрацію та здійснити за нею реєстрацію права власності на квартиру.

Позивач ОСОБА_2 та її представник Винник ЗГ в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. В подальшому позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх представник Прокопцев СВ позовні вимоги не визнали. Відповідачі пояснили , що позивач ОСОБА_2 продала Білінскій ТФ спірну квартиру і отримала гроші за квартиру до підписання договору. Відповідачі ОСОБА_2 не обманювали. Вона розуміла , що продає квартиру. Нотаріус при підписанні договору купівлі-продажу квартири також все роз,яснював сторонам і ОСОБА_2 не заперечувала , підписала угоду. Пізніше ОСОБА_1 передумала переїздити із своєї квартири , а щоб отримувати субсидію, спірну квартиру подарувала доньці. Також просять застосувати позовну давність до вимог позивачки.

Представник відповідача, відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, в судове засідання надав заяву про розгляду справи без його участі, рішення винести на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

14 травня 2012 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним на підставі ст.229 ЦК України як вчиненого під впливом помилки, договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та позивачем.

01 червня 2012 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном, про виселення з житлового приміщення, вселення в житлове приміщення, відшкодування моральної шкоди, та ухвалою суду від 01.06.2012 року вказані позовні заяви було обєднано в одне провадження.

11 червня 2012 року ОСОБА_2 надала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними на підставі ст.230 ЦК України як вчиненого під впливом обману.

14 січня 2013 року ОСОБА_2 надала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, третя особа: приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири від набувача по договору дарування, здійснення державної реєстрації права власності за позивачем та скасування реєстрації права власності. Як підставу позову зазначає статтю 225 ЦК України вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, третя особа: приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за участю Словянської міжрайонної прокуратури, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсним задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30 серпня 2011 року і посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4 по реєстру №5651. Витребувано квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 і повернуто її ОСОБА_2 Зобовязано Відділ державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та скасувати попередню реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 по реєстраційному номеру 25153183

від 18.10.2011р. в Державному реєстрі прав та обтяжень на нерухоме майно номер запису 20114 в книзі 32. Стягнуто в частковому порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 239 грн. 99 коп. з кожної. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселення з житлового будинку, вселення в житловий будинок, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 квітня 2013 року зазначене рішення Словянського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року залишено без змін.

23 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, сплачених позивачкою за оплату квартири АДРЕСА_2.

17 червня 2013 року ОСОБА_2 надала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалами Словянського міськрайонного суду від 12 серпня 2013 року позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року скасовані рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2013 року та ухвала апеляційного суду Донецької області від 09 квітня 2013 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 10 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, третя особа: приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсним залишено без задоволення. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселення з житлового будинку, вселення в житловий будинок, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 квітня 2014 року рішення Словянського міськрайонного суду від 10 лютого 2014 року залишено без змін.

Згідно довідки КП БТІ м. Словянська № 2015-4/0.45/сл. від 31.05.2012р. право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_1 09.09.2011р. на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4 30.08.2011р. р/№ 5651.

13.10.2011р. вищевказана квартира була подарована ОСОБА_1 ОСОБА_3, право власності за якою на вищевказану квартиру зареєстроване на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4 13.10.2011р. р/№ 6194, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП БТІ м. Словянська від 18.10.2011р.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 30.08.2011р. приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка мешкає в м.Слов,янську , АДРЕСА_4, продала, а ОСОБА_1 купила у приватну власність однокімнатну квартиру під №61 у буд. №12 по вул. Чубаря у м. Словянську Донецької області. Продаж вчиняється за 36088 грн , які продавець одержав від покупця готівкою повністю до підписання цього договору. В договорі купівлі-продажу зазначено, що договір сторонами прочитаний та схвалений, права та обовязки сторонам розяснено, зміст вчинюваної нотаріальної дії зрозуміло, кожен пункт договору та весь договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено.

Судом встановлено , що в паспорті позивачки вказано , що вона прописана в м.Слов,янську АДРЕСА_5. Таким чином, номер будинку в договорі вказано так , як зазначено у паспорті ОСОБА_2, і не може вважатися помилкою в тексті саме договору.

Звертаючись із позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що його було укладено під впливом обману з боку відповідачів. При обґрунтуванні своїх вимог, позивач послалась на свідків.

Свідок ОСОБА_5, пояснила, що мешкає по сусідству з ОСОБА_2 Родичів ОСОБА_2 не має, мешкає сама. Зазначила, що ОСОБА_2 часто жаліється, що їй немає чого їсти, тому вона їй інколи допомагає. Вважає , що ОСОБА_2 не бажала продавати квартиру, бо іншого житла немає ; не отримувала за квартиру грошей , бо якби у неї з,явилися гроші , то це було б помітно , бо позивач робила б покупки.

З показань свідка ОСОБА_6 вбачається , що позивачка розповіла йому про своє життя, що їй нема що їсти. ОСОБА_1 обманули її , вона не думала продавати квартиру, вони обіцяли доглянути за нею, та не приходили. ОСОБА_2 щось підписувала , та не знає що. ОСОБА_1 намагалися замінити унітаз, проте не доробили до кінця , і вода там не проходила. Свідок їй полагодив унітаз і почав інколи навідуватися до неї та допомагати.

Допитаний як свідок, приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4 повідомив, що під час укладання договору нотаріус не перевіряє розрахунки між сторонами, але питає, чи проведені такі розрахунки. Якщо сторона зазначає, що розрахується частинами, то складається заява. Якщо все оплачено до підписання , то така заява не береться. Якщо сторона має вади зору та не може самостійно прочитати договір, то договір укладається в присутності свідків, які зачитують договір, про що зазначається в самому договорі. Якщо людина погано пересувається, то нотаріуса можна викликати до дому і укласти правочин там. Під час вчинення правочину нотаріус обовязково зачитує текст договору, а сторони підписують його під кожним пунктом. Проект договору надається сторонам для прочитання, потім нотаріус уголос зачитує договір, запитує сторони чи зрозуміло їм суть договору, його наслідки. Дієздатність сторін перевіряється в ході бесіди з ними. Як підписувався спірний договір між сторонами , свідок не пам,ятає , але всі вимоги було дотримано , що підтверджується і текстом договору , де підписи сторін стоять під кожним пунктом. Крім того , свідок , як нотаріус , особливу увагу звертає , коли стороною угоди є людина похилого віка , переконується в її дієздатності , зрозуміло роз,яснює суть угоди , її наслідки, щоб переконатися в тому , що особа дійсно все розуміє.

Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 цієї норми встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як зазначено в частині 1 статті 215 КК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 230 ЦК України вбачається, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину , прав та обов,язків сторін , таких властивостей і якостей речі , які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення , крім випадків встановлених законом.

З роз'яснень, які викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 « Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За приписами ст.60 ЦПК України , кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач не надала суду доказів наявності умислу в діях відповідачів , того , що вони навмисно ввели ОСОБА_2 в оману щодо обставин , які впливають на вчинення правочину.

Враховуючи сукупність доказів, які маються у справі у їх взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позивач вчинила вказаний правочин купівлі- продажу квартири, розуміючи його зміст, і докази того , що відповідачі обманули позивачку , суду не надані.

Суд не знаходить юридичних підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2011 року на підставі ст..230 ЦК України , і в задоволенні позову слід відмовити. Позовні вимоги щодо про визнання недійсним договору дарування спірної квартири від 13.10.2011 року , витребування квартири від набувача за договором дарування, здійснення державної реєстрації права власності за позивачкою та скасування державної реєстрації права власності є похідними від вимог про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири , тому в задоволенні таких вимог також треба відмовити.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідачі просили застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності і просили суд його застосувати у відповідності зі ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Договір , який оспорює позивач , укладено 30 серпня 2011 року , а з дійсним позовом позивач звернулася 14 липня 2015 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності і строк позовної давності пропущено без поважних причин.

Посилання позивача на те , що строк давності не пропущено , оскільки зверненням до суду 23 травня 2013 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів як застосування наслідку правочину, ОСОБА_1 визнала признання недійсним договору купівлі- продажу спірної квартири , у зв.язку з чим перебіг позовної давності було перервано , не ґрунтується на вимогах закону.

Як зазначено вище рішенням суду від 14.02.2013 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційну інстанцію. З позовом про стягнення грошей , як застосування наслідку визнаного судом недійсного правочину , вона звернулася до суду після ухвали апеляційного суду 09.04.2013 року, якою скарга ОСОБА_1 не була задоволена . При цьому ОСОБА_1 оскаржила рішення суду та ухвалу апеляційного суду по даній справі до касаційної інстанції, яка ухвалою від 17.07.2013 року скасувала попередні рішення по справі. Тобто не встановлено дій ОСОБА_1 , які б свідчили про визнання нею недійсності договору купівлі- продажу квартири.

Крім того , 11 червня 2012 року ОСОБА_2 вже зверталася до суду з позовною заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування квартири недійсними на підставі ст.230 ЦК України як вчиненого під впливом обману, а пізніше уточнила свої позовні вимоги.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача, інші підстави для відмови у задоволенні позову застосуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 230 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської державної реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири від набувача за договором дарування, здійснення державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дні з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2015 року.

Суддя Л.О. Носовська