Провадження № 2-о/522/68/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» вересня 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Погрібного С.О.

за секретаря - Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, про встановлення факту що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту родинних відносин між заявником та між ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочкою та матір'ю, відповідно. В обґрунтування заяви посилалась на те, що встановлення зазначеного факту необхідно їй для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, а саме: земельної ділянки, що належала спадкодавцю і розташована в Одеській області, Тарутинський район, с.Ганнівка.

Розглянувши заяву, представлені матеріали, суд дійшов висновку, що заява повинна бути залишена без розгляду на підставах передбачених ч.6 ст. 235 ЦПК України в силу наступних причин.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що ОСОБА_2 займалася вихованням заявниці з тримісячного віку, проживала з нею однією сім'єю, оскільки рідна мати заявника - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, ОСОБА_1 вважала ОСОБА_2 рідною матір'ю, а ОСОБА_2, опікуючись заявницею на протязі всього свого життя, вважала її за свою дочку.

Втім, як зазначає сама заявниця жодних документів, включаючи судові рішення, які могли би свідчити про факт усиновлення ОСОБА_2 ОСОБА_1 немає, оскільки за життя спадкодавця питання про усиновлення заявниці не вирішувалось юридичним шляхом.

За правилом ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст.132 СК України у разі смерті жінки, яка вважала себе матір'ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту материнства приймається судом, якщо запис про матір дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Втім, як зазначила сама заявниця, жодних з наведених документів відсутній; так само ОСОБА_1 зазначила, що вона не має біологічного походження від ОСОБА_2, а також, що питання про усиновлення її спадкодавцем у судовому порядку не вирішувалось.

Таким чином, враховуючи, що визнання зазначеного юридичного факту необхідно заявниці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, суд вбачає наявність спору про право, оскільки наслідком визнання цього факту буде визнання заявниці спадкоємцем першої черги, в той час, як фактично за поясненнями заявниці ставиться питання про визнання її спадкоємцем четвертої черги, тобто особою, яка проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Про наявність спору про право також свідчить факт того, що заявником пропущено встановлені строки для прийняття спадщини, а також що предмет спадщини знаходиться поза межами територіальної підсудності Приморського районного суду м.Одеси.

Розгляд заяв в порядку окремого провадження виключає можливість існування між учасниками такого провадження та іншими заінтересованими особами спору про право цивільне, за інших обставин - розгляд такої заяву в обраному порядку є неможливим.

Відповідно до п. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду.

Керуючись п. 6 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України, СУД-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значені залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ С.О. Погрібний

14.09.2015