Єдиний унікальний номер 235/2889/15-ц Номер провадження 22-ц/775/686/2015
Головуючий в 1 інстанції: Філь О.Є.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Груіцької Л.О., Никифоряка Л.П.,

при секретарі: Макотченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, надання ключів від квартири, вселення у житлове приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири, яка розташована за адресою : Донецька область, м. Красноармійськ, АДРЕСА_3. Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з його сином ОСОБА_4 з 22 жовтня 2011 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року шлюб між ними розірваний.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в належній позивачу квартирі з 27 січня 2012 року, але з серпня 2014 року змінила місце свого проживання, виїхала з квартири та мешкає в м. Донецьку. З цього часу до квартири не з`являється, комунальні послуги не сплачує, ніякої уваги до житла не виявляє, особистих речей в квартирі не має.

Наявність реєстрації ОСОБА_2 в квартирі обмежує його права власника, оскільки він не має можливості оформити субсидію, в зв`язку з чим просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вище зазначеним житлом.

15 червня 2015 року відповідачка ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою, надання ключів від квартири, вселення у житлове приміщення.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 його батько ОСОБА_1 почав вимагати, щоб вона разом з сином покинула спірну квартиру та вивезла речі, хоча іншого житла, яке б належало їй на праві власності, вона не має. З 01 жовтня 2014 року відповідачка виїхала до м.Донецька, де уклала контракт на працевлаштування з Донецьким національним університетом на строк до 31.08.2015 року. Після закінчення дії контракту мала намір разом з сином повернутися до спірного житла.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 судом першої інстанції задоволені в повному обсязі. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі ключів від квартири ОСОБА_2; вселити ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 до спірної квартири.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів того, що реєстрація відповідачки в квартирі порушує його право власності, а саме відсутні жодні докази щодо неможливості оформлення ним субсидії та обміну житлової квартири. Для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, не сплинуло одного року. Відповідачка разом з малолітнім сином не проживають в спірній квартирі з серпня 2014 року з поважних причин, оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач працює в м. Донецьку та не має можливості в умовах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, приїжджати з м. Донецька до м. Красноармійська, та в зворотному напрямку, що і стало причиною тимчасового переїзду її зі спірної квартири до м. Донецька.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Апелянт зазначає, що правовідносини, які склалися між ним та відповідачем регулюються виключно нормами Житлового кодексу України. Судом першої інстанції не прийняті до уваги надані ним пояснення та не обґрунтовані в повному обсязі підстави для задоволення зустрічних вимог відповідача. Суд неправомірно прийняв до уваги копію довідки про захворювання дитини, оскільки на ній немає дати, номеру та не наданий оригінал. На думку позивача, суд діяв упереджено, враховував лише пояснення представника відповідача, відмовив в задоволенні клопотання про обов'язковий виклик до суду відповідача ОСОБА_2 для надання пояснень, які мали значення для всестороннього повного з'ясування обставин по справі та прийняття справедливого рішення.

В судове засідання апеляційного суду з»явився ОСОБА_1. ОСОБА_2 та представник Органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма, отримана особисто. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності вищевказаних сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2. У зазначеній квартирі з 28.04.2004 року значиться зареєстрованим син позивача ОСОБА_4,який 22.10.2011 року уклав шлюб з ОСОБА_2. 27.01.2012 року відповідачка ОСОБА_2 також була зареєстрована в спірній квартирі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, який також 03.12.2012 року був зареєстрований в квартирі за зазначеною адресою.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний. З 01 жовтня 2014 року відповідачка виїхала до м.Донецька, де уклала контракт на працевлаштування з Донецьким національним університетом на строк до 31.08.2015 року.

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Підстави позбавлення члена сім'ї, в тому числі й колишнього, права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 вселилася в спірну квартиру за згодою позивача та проживала в квартирі в якості члена сім»ї власника. Відмовляючи в задоволенні позову про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням,суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем заявлено такий позов передчасно. Так, позивач зазначив, що відповідачка виселилася із спірної квартири в серпні 2014 року, а з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом звернувся до суду в травні 2015 року, що суперечить вимогам ст..405 ЦК України.

Доводи про те, що виниклі правовідносини регулюються нормами Житлового Кодексу не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки спір виник між власником майна та членами його сім»ї.

Вирішуючи питання про усунення перешкод в користуванні житлом, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про вселення,оскільки сторони не заперечували, що у відповідачки відсутні колючі від квартири та між нею і її колишнім чоловіком склалися неприязні стосунки, у зв»язку із чим позивач не має наміру вселяти її в квартиру.

Постановлене судом рішення законне і обґрунтоване, норми матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону, призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: