Справа № 219/7799/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Фролової Н.М., при секретарі Соколовій О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що відповідач є власником (наймачем) квартири АДРЕСА_1, особовий рахунок №61894. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з 01 червня 2011 року по 01 березня 2015 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача 8931,55 грн. заборгованості за постачання теплової енергії та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає частково в межах строків позовної давності, яку просить застосувати.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою у товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на імя відповідача №61894.

У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 червня 2007 року по 01 березня 2015 року по особовому рахунку №61894 існує заборгованість в розмірі 8931,55 грн. (а.с.5). Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 5 березня 2008 року №173 (а.с.11-12) та від 1 жовтня 2008 року №729 (а.с.10), а також затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 грудня 2010 року №1831 (а.с.12 на звороті).

Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги (ч.1 ст.95 ЦК України).

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Як вбачається з копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.07.2015 р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за комунальні послуги в розмірі 8931,55 грн. (а.с.4).

З огляду на викладене, звернення позивача в липня 2015 року зі заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості за надані послуги теплопостачання свідчить про переривання строку позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами.

Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію починаючи з липня 2012 року по березень 2015 року у сумі 6595,86 грн., в іншій частині позовних вимог в сумі 2335,69 грн., слід відмовити, оскільки вони заявлені поза межами строку позовної давності.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог відповідно дост.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209,214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» (розрахунковий рахунок 0189 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ) заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 6595 (шість тисяч пятсот девяносто пять) грн. 86 коп.

У частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за теплову енергію в сумі 2335,69 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» (розрахунковий рахунок 0189 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ) судовий збір в сумі 179 (сто сімдесят девять) грн. 90 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М.Фролова