Справа № 211/5745/14-ц
Провадження № 2/211/1296/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді: Ткаченко С.В.

при секретарі: Жуковій А.С.

за участі позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим будинком та усунення перешкод у користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визначення порядку користування будинком № 18-А по вул.. Кубинська в м. Кривому Розі та усунення перешкод в користуванні 1/ 2 частиною будинку, вказавши, що вони є власниками 1/2 частини вказаного будинку відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

У вказаному домоволодіння відповідач ОСОБА_5 проживає з 2008 року, попередньо між ними та відповідачем була домовленість про продаж йому належної їм 1/2 частини будинку після того, як вони оформлять спадкові справи після смерті їх бабусі ОСОБА_7 Такої ж домовленості він досяг і з іншим співвласником домоволодіння ОСОБА_8 Однак до сих пір договір купівлі-продажу між ними та відповідачем не оформлений, нещодавно їм стало відомо, що власником іншої 1/2 частини став відповідач ОСОБА_5 На будь-які контакти відповідач не йде, до житлового будинку їх не впускає, не дає їм, позивачам, можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їм майном, у них відсутні ключі від будинку.

Тому позивачі просять визначити порядок користування житловим будинком з господарчими спорудами № 18-А по вул. Кубинська в м. Кривому Розі, надавши в користування ОСОБА_5 окрему жилу кімнату розміром 20,6 кв.м., а дві інші суміжні кімнати площею 6,6 кв.м. кожна надати у безперешкодне користування позивачів, всі інші нежилі кімнати та підсобні приміщення та при будинкову територію залишити в загальному користуванні та зобовязати відповідача не порушувати визначений порядок користування житлом. Зобовязати відповідача надавати вільний доступ позивачам до вказаного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4 , представник ОСОБА_3 ,кожний окремо в судових засіданнях 26 05 2015 року, 24 07 2015 року, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 , кожний окремо, в судових засіданнях 26 05 2015 року, 24 07 2015 року, з позовом не погодилися. Просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачі не зверталися до відповідача з питанням про вселення, вільного доступу до будинку вони не мають, ключів у них немає.

В судових засіданнях були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач не надає доступу позивачам до будинку та навіть не дає заходити в двір , раніше коли вони приходили він їх впускав, але потім перестав. Свідок живе напроти спірного будинку та бачила декілька років тому як позивачі приходили до будинку , але відповідач їх не впускав, вона чула крики та сміх відповідача. Чи зверталися позивачі до правоохоронних органів вона не знає.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач купив частину будинку у ОСОБА_8 , а у сестер, позивачів по справі був конфлікт, щодо суми вартості їх часток, одна сестра погоджувалася з сумою, інша ні. На даний час їх біля спірного будинку вона не бачила, ворота у двір будинку не закриваються. Про існування конфлікту на даний час вона не знає, дружина відповідача вітається з позивачами.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона знає співвласника спірного будинку відповідача ОСОБА_5, знає, що існував спір з приводу купівлі-продажу часток позивачів, сторони не могли дійти згоди в ціні. Ворота до домоволодіння не зачиняються , однак є собака, вільно зайти до домоволодіння не можливо.

19 11 2015 року сторони в судове засідання не з"явилися, надали заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутність, у зв"язку з чим, у відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 19 11 2015 року не здійснюється.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 08.11.2010 р., що видане замість свідоцтв про право на спадщину за законом, володіють на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частки кожна домоволодінням № 18-А по вул. Кубинська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (л.с. 4 копія свідоцтва про право власності, л.с. 5 копія витягу)

Відповідач ОСОБА_5 є власником 1/2 частини домоволодінням № 18-А по вул. Кубинська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на праві приватної спільної часткової власності (л.с. 6-7 копія інформації).

Відповідно до наданих угод про купівлю-продаж, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобовязувалися продати свої частки відповідачу ОСОБА_5, попередньо погоджено, що угода повинна відбутися до 15 листопада 2011 року (л.с. 11-12 копії угод).

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень відповідача, він не заперечує той факт, що частина будинку в якому він живе належить на праві власності позивачам, його тільки 1 / 2 частина будинку , він не викупив частки позивачів, як це передбачалося угодою між ними, але при цьому відповідач стверджує , що у власників половини будинку , тобто у позивачів відсутній вільний доступ до будинку та до своєї частки в ньому, у них відсутні ключі, в дворі будинку собака яка не дозволяє їм зайти в двір, всі ці обставини відповідачем не заперечуються.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний ОСОБА_10 власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою.

Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками.

Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом.

Як розяснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 Постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, якщо виділ частки будинку в натурі не можливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

З технічного плану спірного будинку вбачається, що одна з житлових кімнат, а саме 1-5 площею 6,6 кв. м , яку позивачі хочуть виділити собі в користування, не є ізольованою окремою кімнатою, і, будучи прохідною кімнатою, через неї передбачено прохід до житлової кімнати 1-3 площею 20,6 кв м, яку позивачі пропонують виділити в користування відповідачеві. Наведені обставини свідчать про те, що кімната 1-3, запропонована позивачами для виділення у користування відповідачу, не є відособленим жилим приміщенням, у зв"язку з чим вона не може бути виділена йому в користування. Для ізоляції житлової кімнати 1-3 необхідне переобладнання будинку у виді закладення дверного отвору між кімнатами 1-5 і 1-3 та його встановленні між кімнатами 1-3 і 1-1. Проте при вирішенні спору щодо порядку користування житловим будинком питання переобладнання будинку судом не вирішуються й такі питання підлягають вирішенню у спорах про поділ будинку в натурі або виділення його частки.

На підставі вище зазначених норм права та роз"яснень, що викладені в п.6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суд першої інстанції встановивши порядок користування відособленими приміщеннями в спірному будинку, враховує висновки судової будівельно-технічної експертизи відповідно до вимог ч.6 ст. 147 ЦПК України.

Позивачами не було проведено відповідної експертизи та не надано до суду відповідного висновку експерта, з цього питання. Клопотань про призначення такої експертизи до суду не надходило. Судом позивачам та їх представникам було роз"яснено їх право заявити таке клопотання, однак від проведення такої експертизи вони відмовилися.

Таким чином, запропонований позивачами варіант порядку користування житловим будинком № 18А по вул. Кубинська в м. Кривому Розі суд вважає не прийнятним, а інших можливих варіантів порядку користування також судом не вбачається з огляду на не можливість встановлення варіанту, за яким площа житлових кімнат, виділених у користування сторін, відповідала б належним їм часткам житлової площі будинку та вимогам ст. 321 ЦК України, яка передбачає непорушність права власності та не дозволяє протиправне позбавлення такого права чи обмеження у його здійсненні.

Проаналізувавши надані сторонами докази, та, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за не можливе встановити порядок користування спірним будинком між його співвласниками за варіантом, указаним позивачами у позові, а іншого варіанту порядку користування будинком стороною позивача запропоновано не було та можливість встановлення іншого варіанту порядку користування судом не вбачається, тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги позову.

За ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Гарантуючи захист права власності закон надав власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386 ЦК України. Норми цивільного права спрямовані на відновлення того майнового положення, яке мало місце до порушення.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Як роз"яснено в п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20" Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

Позивачі володіють на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частки кожна домоволодінням № 18-А по вул. Кубинська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області і їх право власності є непорушним, а відповідач перешкоджає їм в вільному користуванні своєю власністю, що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні та показами свідків, крім того з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач не виплатив позивачам матеріальної компенсації за їм належні на праві власності частки в спірному будинку , за таких обставин суд вважає, що вимоги позивачів в частині усунення перешкод в користуванні власністю підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп., у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 317, 319, 321, 358, 391, 383, 386 ЦК України, Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20"Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим будинком та усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 надавати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вільний доступ до домоволодіння № 18-А по вул. Кубинська в м. Кривому Розі.

Стягнути з ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121 ( сто двадцять одна) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_12