АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8491/15 Справа № 173/259/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

13 жовтня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Добролюбовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про заборону звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором

за апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вчиняти будь - які дії пов'язані з процедурою звернення стягнення на предмет іпотеки домоволодіння, загальною площею 137.70 кв.м., яке знаходиться за адресою: 51600, Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна 13, що належить ОСОБА_2, в тому числі шляхом набуття на нього відповідачем права власності в рахунок виконання основного зобов'язання за одержаним кредитом чи продажу відповідачем предмету іпотеки від власного імені будь - якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (а.с.2-4)

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровська від 20 травня 2015 року, яке було доповнено додатковим рішенням від 19.06.2015 року та в якому було виправлено описку ухвалою від 25.06.2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про заборону звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором відмовлено в повному обсязі (а.с. 87-91, 99, 103).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. а.с.113-115).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 26 вересня 2007 року між позивачкою (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 25000 доларів США та сплатити проценти за його користування. Кредит надається на строк 15 років з 26.09.2007р. по 26.09.2022р. Кредит надається на споживчі потреби (а.с.48-59).

В той же день - 26 вересня 2007 року позивачка придбала жилий будинок загальною площею 137,7 кв.м., що знаходиться у м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, по вул. Упорній, буд. 13, на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі №4007.

26 вересня 2007 року в порядку забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №0 між позивачкою (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір іпотеки 0/0/1/3, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку нерухоме майно: домоволодіння загальною площею 137,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Упорній, буд. 13 (а.с. 5-8).

Позивачці на праві власності належить одне нерухоме житлове майно предмет іпотеки (а.с. 63-67), яке використовується як місце постійного проживання, що підтверджується відомостями про реєстрацію позивачки та членів її сімї (а.с. 62; 82-83), а також площа зазначеного домоволодіння не перевищує 250 кв.м.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 08.08.2013р. позовні вимоги товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №0 від 26.09.2007 року, яка складається з: 191844 грн. 93 коп.- заборгованість за тілом кредиту; 53187 грн. 16 коп. - заборгованість за відсотками за кредитним договором; 8858 грн., 94 коп. пеня за кредитним договором. Також зазначеним рішенням суду встановлено укладання договору факторингу №2 від 13.02.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект», відповідно до умов якого до ТОВ «Кей Колект» перейшло право вимоги за договором №0 від 26 вересня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (а.с. 79-81).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 08.08.2013р. встановлена заміна кредитора з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей Колект» в зобовязанні, що виникло на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 26 вересня 2007 року та наявність боргу позивачки перед ТОВ «Кей Колект», який виник внаслідок невиконання Договору про надання споживчого кредиту, і зазначені обставини не підлягають доведенню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Листом від 15.01.2015р. ТОВ «Кей Колект» повідомило ОСОБА_2 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у звязку з невиконанням умов кредитного договору. Також зазначено про намір набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання або звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені (а.с. 29).

16 лютого 2015 року на адресу позивачки відповідачем була направлена Вимога про виселення, відповідно до якої ТОВ «Кей Колект» повідомляло про наявність у нього права на звернення стягнення на предмет іпотеки та вимагало звільнити житлове приміщення (а.с. 32).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог позивачки відсутні, оскільки нею не доведено існування рішення суду або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також укладеного окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідача) з передачею права власності на предмет іпотеки або укладання договору купівлі-продажу, а отже й відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позову, оскільки позивачка лише припускає можливість порушення її права власності на предмет іпотеки в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в майбутньому.

Так, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», визначає, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м 2 для квартири та 250 м 2 для житлового будинку.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат», правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Пунктом 1.3 ОСОБА_3 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, передбачено, що нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з вищезазначених обставин. З вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав позивачки всупереч вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і розпочаток процедури звернення стягнення на предмет іпотеки за договором споживчого кредити в іноземній валюти є безпідставними, оскільки направлення позивачці листів та вимог не є примусовим стягненням (відчуженням) предмету іпотеки в розумінні вищевказаного закону та ЗУ «Про іпотеку» і не є, як вважає апелянт, реальною загрозою її права на нерухоме майно.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: