УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Золочівська селищна рада Харківської області, про відновлення межі земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14 січня 2010 року він є власником земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1274 га, що розташована по АДРЕСА_1.

По сусідству з позивачем у будинку АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_7, житловий будинок якого, відповідно до технічного паспорта, розташований на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1554 га, яка належить до земель комунальної власності Золочівської селищної ради.

За останні роки відповідач перемістив межу, що поділяє зазначені сусідні ділянки, приблизно на 50 см вглиб території ділянки позивача.

Після отримання державного акта на земельну ділянку ОСОБА_6 звернувся до відповідача з проханням відновити межу між суміжними земельними ділянками відповідно до технічної документації, проте останній відмовився це зробити, та більш того самовільно розмістив тимчасову огорожу, чим порушив межу земельної ділянки приблизно на метр та створив перешкоду для доступу та обслуговування належних позивачу господарських будівель.

Позивач неодноразово звертався до Золочівської селищної ради із заявами про відновлення меж зазначених суміжних земельних ділянок. За результатами розгляду вказаних заяв та обстежень земельних ділянок комісією у складі працівників ради були складені відповідні акти, а також надано відповідь від 30 липня 2009 року, в якій, крім іншого, для вирішення конфлікту між сусідами рекомендовано ОСОБА_7 розібрати незаконно встановлену огорожу для надання можливості позивачу обслуговувати його господарські будівлі, а для наведення межі та встановлення межових знаків виготовити землевпорядну документацію з метою отримання державних актів на право приватної власності на землю.

У результаті обстеження було встановлено 9 межових знаків, проте, не зважаючи на рекомендації комісії та всі вимоги позивача, відповідач їх знищив та продовжує грубо порушувати межі суміжних земельних ділянок, а отже і право власності позивача на землю.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Постановлено відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, доданої до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_6 14 січня 2010 року.

Визнано межову споруду у вигляді огорожі, яку встановлено відповідачем ОСОБА_7 між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у смт Золочів Харківської області, такою, що порушує межі суміжної земельної ділянки, що належить позивачу згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_7 відновити становище, яке існувало до порушення меж земельних ділянок та знести межову споруду у вигляді огорожі, яку встановлено ним між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача 1 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 січня 2010 року ОСОБА_6 на підставі рішення XL сесії V скликання Золочівської селищної ради Харківської області від 30 жовтня 2009 року отримав у власність земельну ділянку площею 0,1274 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дане право підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. Розмір земельної ділянки становив 1200 кв. м, проте його було збільшено на 74 кв. м на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради від 09 липня 1991 року № 124.

З наданого суду державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 19 грудня 2011 року вбачається, що ОСОБА_7 на підставі рішення ХІІ сесії VІ скликання Золочівської селищної ради Харківської області від 30 січня 2011 року № 500 є власником земельних ділянок площею 0,0389 га та 0,1500 га у межах згідно з планом, за адресою: АДРЕСА_2.

Листом Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 30 липня 2009 року № Л-311/02-14 повідомлено, що згідно з технічною документацією межа між домоволодіннями проходить орієнтовно за 70 см від глухої стіни сараїв, ОСОБА_7 рекомендовано розібрати незаконно встановлену огорожу і надати можливість обслуговування господарчих будівель ОСОБА_6

Листом від 13 серпня 2010 року № 111 повідомлено, що виявлено порушення меж земельної ділянки ОСОБА_6 громадянином ОСОБА_7, а саме збудована огорожа, яка належить ОСОБА_7, частково проходить по земельній ділянці ОСОБА_6 Рекомендовано ОСОБА_7 розібрати незаконно встановлену огорожу.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 липня 2012 року № 3050 встановлено, що розміри та площа земельних ділянок житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідають фактичним загальним розмірам і площам земельних ділянок. Межа між земельними ділянками житлових будинків не відповідає розташуванню цієї межі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2, затвердженому у встановленому порядку. Спірна межа між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за вказаною адресою змістилася в бік домоволодіння АДРЕСА_1, тим самим фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_2 вздовж спірної межі збільшилася.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28 серпня 2013 року № 8037 встановлено, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1, не відповідає розташуванню меж цієї ділянки згідно з правовстановлюючими документами.

Фактичне розташування меж ділянки на місцевості не відповідає розташуванню меж ділянки згідно з технічною документацією за державним актом, відповідно фактичні лінійні розміри цієї ділянки не відповідають розмірам, зазначеним в державному акті. Місце фактичного встановлення огорожі між земельними ділянками, розташованими по АДРЕСА_1, не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1.

Невідповідність полягає в тому, що вздовж розташування спірної межі, в місці розташування крапок, які зазначені в державному акті як: 2(А)-ыюї36; 3-ыюї27; 4-ыюї34; 5(Б) 3-ыюї38, огорожа (фактична межа) розташована на відстані 0,28 м; 0,77 м; 0,7 м; 0,47 м (відповідно) в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, від того, де повинні бути розташовані межові знаки згідно з технічною документацією до державного акта серії НОМЕР_1.

Фактична площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 складає 1254 кв. м, що на 20 кв. м менше площі, зазначеної в державному акті - 1274 кв. м.

Унаслідок невідповідності розташування меж (фактичне розташування не відповідає зазначеному в технічній документації до державного акта) склалося фактичне накладання меж ділянок, що мають суміжні межі з домоволодінням АДРЕСА_1 по відношенні до того, де ділянка кадастровий НОМЕР_3 повинна бути розташована у державній системі координат згідно з технічною документацією, а саме: площа накладання з боку розташування земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 на територію домоволодіння АДРЕСА_1 складає 38,6 кв. м.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що встановлено факт порушення прав позивача, як власника земельної ділянки, внаслідок зміщення межі з суміжною земельною ділянкою, яка поділяє земельні ділянки у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, доданої до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого відповідачу, а також встановлення відповідачем вздовж спірної межі огорожі, а тому на підставі вимог ст. ст. 91, 106, 107, 152 ЗК України позовні вимоги є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік