АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Болотова Є.В.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачем не були запропоновані всі вакансії позивачу, що існували в структурі банку, до моменту звільнення позивача. Також зазначив, що згода профспілкового комітету АБ «Укргазбанк» була надана з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 43 КЗпП України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

_____________________________________________________

Справа № 760/8661/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13934/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 працював в ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаді начальника відділу оцінки та аналізу ліквідності забезпечення управління кредитних ризиків департаменту ризик-менеджменту з 9 січня 2007 року, а з 3 березня 2008 року - на посаді начальника управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту (а. с. 23).

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року (протокол № 14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в п. 7 якого визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

Протоколами Правлінням АБ «Укргазбанк» № 3 від 19 січня 2015 року та № 4 від 22 січня 2015 року прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк».

На виконання рішень, прийнятих на засіданнях Правління банку, було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення структурних підрозділів головної установи Банку (протокол Правління від 3 лютого 2015 р. № 8), значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників, відповідачем ПАТ АБ «Укргазбанк» 3 лютого 2015 року видано наказ № 65 «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого з 3 квітня 2015 року підлягав скороченню штат працівників головної установи Банку (а. с. 12).

З п. 1.19.2. витягу з протоколу № 8 від 3 лютого 2015 року засідання Правління АБ «Укргазбанк» вбачається, що вирішено скоротити після фактичного вивільнення працівників структурні підрозділи, зокрема, у складі департаменту ризик-менеджменту - управління оцінки ризиків забезпечення та всі структурні підрозділи, що входять до його складу (а. с. 26-29).

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема скорочення структурного підрозділу, в якому працював позивач, відповідно до наказу № 65 від 3 лютого 2015 року «Про скорочення штату працівників» ОСОБА_2 3 лютого 2015 року попередили про наступне звільнення з займаної посади 3 квітня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням посади (а. с. 13).

Наказом № 128-П від 1 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з вказаної посади 3 квітня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги у відповідності до ст. 44 КЗпП України (а. с. 104).

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що звільнення останнього відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. При цьому у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що супроводжувалось скороченням деяких структурних підрозділів, в тому числі управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту, в якому працював позивач на посаді начальника відділу.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено, що у день попередження про майбутнє вивільнення йому були запропоновані для працевлаштування за двома списками 8 та 134 вакантні посад, від яких він відмовився (а. с. 71-73).

В подальшому, протягом дії двомісячного попередження позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з'являлися в банку і від яких позивач також відмовився.

Так, 3 лютого 2015 року позивачу було запропоновано 8 посад (а. с. 71), 10 лютого 2015 року - 22 посади 74-75), 13 лютого 2015 року - 7 посад (а. с. 76), 16 лютого 2015 року - 2 посади (а. с. 77), 17 лютого 2015 року - 10 посад (а. с. 78, 79), 23 лютого 2015 року - 10 посад (а. с. 80), 26 лютого 2015 року - 10 посад (а. с. 81), 2 березня 2015 року - 4 посади (а. с. 82), 3 березня 2015 року - 6 посад (а. с. 83), 5 березня 2015 року - 12 посад (а. с. 84, 85), 23 березня 2015 року - 5 посад (складено акт про відмову від ознайомлення а. с. 86-87), 24 березня 2015 року - 17 посад (а. с. 88, 89), 3 квітня 2015 року - 21 посада (а. с. 90, 91-92).

Разом 268 вакантних посад.

Крім того, в день звільнення 3 квітня 2015 року позивачу було запропоновано ще 21 вакантна посада, від яких він також відмовився, про що був складений відповідний акт.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що може претендувати на посади в інших новостворених управліннях департаменту ризик-менеджменту та інших структурних підрозділах банку переважно перед іншими працівниками, оскільки він має більшу кваліфікацію порівняно з деякими іншими працівниками, що підтверджується досвідом роботи за спеціальністю, який складає більше 20 років.

Доводи апелянта в частині недотримання відповідачем вимог ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України щодо переведення позивача на іншу роботу, оскільки ОСОБА_2 не було запропоновано вакантну посаду юриста відділу по роботі з фізичними особами управління позасудового вирішення спорів юридичного департаменту, з якої 13 лютого 2015 року звільнився ОСОБА_7, посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами, з якої 16 лютого 2015 року звільнилася ОСОБА_8, заступника директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами, з якої 17 лютого 2015 року переведено ОСОБА_9, а також посаду директора департаменту супроводження мережі продажів, з якої 23 лютого 2015 року звільнилась ОСОБА_10, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. Позивач ОСОБА_2 не міг бути працевлаштований на вказані посади, оскільки вони не є вакансіями.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 звільнився з посади юриста 13 лютого 2015 року за угодою сторін (а. с. 188).

Відповідно до змін № 42 до штатного розкладу АБ «Укргазбанк», що вводились в дію з 16.02.2015 р. відповідно до наказу № 42-ШР від 16 лютого 2015 року, посаду юриста відділу по роботі з фізичними особами скорочено на наступний робочий день після звільнення ОСОБА_7 (а. с. 188, 189).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що посаду юриста було скорочено 17 лютого 2015 року, є недоведеними.

ОСОБА_8 було звільнено з посади директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами 16 лютого 2015 року (наказ № 62-П від 16 лютого 2015 року, а. с. 190).

Наступного дня на цю посаду було переведено заступника директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами ОСОБА_9 При цьому, кандидатуру ОСОБА_2 було розглянуто з іншими кандидатами на цю посаду. Було встановлено, що згідно ст. 42 КЗпП України ОСОБА_9 мав переважне право обіймати посаду директора департаменту, про що складено акт від 17 лютого 2015 року (а. с. 195), ОСОБА_9 мав пріоритет у кваліфікації, досвіду відповідної роботи тощо).

Після переведення ОСОБА_9 на посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами, цього ж робочого дня 17 лютого 2015 року посаду заступника директора департаменту було скорочено (наказ № 43-ШР від 17 лютого 2015 року).

Відповідно неможливо пропонувати працівнику посаду, яка скорочена та фактично не існує жодного робочого дня.

ОСОБА_10 було звільнено з посади директора департаменту супроводження мережі продажів 23 лютого 2015 року (наказ № 71-П від 20 лютого 2015 року).

Наступного робочого дня на цю посаду було переведено заступника директора цього ж департаменту ОСОБА_11 При цьому, банком було розглянуто кандидатуру ОСОБА_2 та встановлено, що згідно ст. 42 КЗпП України ОСОБА_11 мав переважне право обійняти посаду директора департаменту, про що складено висновок від 20 лютого 2015 року (ОСОБА_11 мав пріоритет у кваліфікації, необхідну освіту, більший досвід роботи за відповідним напрямком та більш тривалий стаж роботи в банківській сфері - майже 19 років тощо).

Після переведення ОСОБА_11 на посаду директора департаменту супроводження мережі продажів цього ж робочого дня 24 лютого 2015 року його попередню посаду заступника директора департаменту було скорочено.

На спростування наданого позивачем доказу в цій частині, а саме витягу зі змін № 43 до штатного розкладу АБ «Украгазбанк», отриманого з іншої цивільної справи (а. с. 196), відповідачем надано зміни № 43 до штатного розкладу, які вводились в дію з 17 лютого 2015 року, який не містить такої посади, як юрист відділу по роботі з фізичними особами (а. с. 193-194). При цьому представник відповідача зазначив, що при виготовленні витягу з вказаного штатного розпису працівником банку було допущено помилку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів того, що відповідачем не було запропоновано всі наявні у відповідача вакантні посади суду надано не було.

Щодо посилань апелянта у поясненнях під часу розгляду справи в суді першої інстанції на те, що роботодавцем не були запропоновані позивачу вакансії згідно форми № 3-ПН, поданими відповідачем у Солом'янський районний центр зайнятості (а. с. 117, 118, 121, 123, 125, 126), слід зазначити наступне.

Апеляційна скарга не містить доводів в тій частині, що позивачу не було запропоновано вакансії згідно Форми №3-ПН, зокрема вакансії економіста (на умовах строкового трудового договору), начальника відділу (на умовах строкового трудового договору), касира (на умовах строкового трудового договору), директора обласної дирекції, головного економіста, а суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року № 316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Доказів того, що станом на час попередження ОСОБА_2 про майбутнє вивільнення вказані посади залишались вакантними та останні могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо суду надано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, на засіданні комітету первинної професійної спілки «Працівників Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (протокол № 4 від 24 березня 2015 року) прийнято рішення про надання згоди в. о. Голови Правління на звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, до переліку яких входив також позивач (а. с. 102-103).

На попередньому засіданні комітету від 20 березня 2015 року (протокол № 3) було прийнято рішення про повторне запрошення працівників, які не з'явились на це засідання, для розгляду питання щодо надання згоди на їх звільнення, в тому числі ОСОБА_2 (а. с. 30-34).

Враховуючи те, що подання роботодавця повинно розглядатись у присутності працівника, щодо якого воно подано, а у разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається, а також з урахуванням тієї обставини, що наслідки порушення п'ятнадцятиденного строку розгляду подання роботодавця законом не встановлені, посилання апелянта на порушення цього строку не може бути самостійною підставою для поновлення його на роботі, оскільки обставина звільнення позивача без законної підстави суду не доведена.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

При розгляді даного спору судом перевірено ту обставину, що у відповідача були законні підстави для звільнення позивача у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що потягло за собою скорочення чисельності працівників.

Враховуючи викладене, а також те, що власник має право на свій розсуд вносити зміни до штатного розкладу, а суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності чи штату працівників, доводи апеляційної скарги в тій частині, що ліквідація чи реорганізація ПАТ КБ «Укргазбанк» в розумінні ст. 40 КЗпП України не відбулась підлягають відхиленню.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Є.В. Болотов

Л.Д. Поливач