РІШЕННЯ

іменем України

17 вересня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю секретаря Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми,

в с т а н о в и в:

04.03.2015 року від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява, а 02.07.2015 року - уточнена позовна заява, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №227709-CRED від 15.05.2008 року в розмірі 18970 грн. 14 коп. та судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.05.2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 30000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 13.11.2009 року.

Відповідно до умов укладеного договору, цей договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам; погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.12.2014 року має заборгованість 25056 грн. 11 коп., яка складається з наступного: 5968 грн. 97 коп. заборгованості за кредитом; 19087 грн. 14 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 891 грн. 44 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.04.2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 7227,41 грн., яка складається з наступного: 5968,97 грн. заборгованість за кредитом; 676,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 332,26 грн. штраф (процентна складова).

Від заборгованості станом на 17.12.2014 року віднімається заборгованість стягнута за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.04.2010 року з відповідачів на користь позивача.

Таким чином, заборгованість до стягнення складає 18970 грн. 14 коп., а саме: 18410 грн. 96 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, яка вираховуються як різниця між нарахованою заборгованістю і стягнутою за рішенням суду, 559 грн. 18 коп. штраф (процентна складова), який розраховується як заявлений до стягнення штраф у розмірі 891 грн. 44 коп. за вирахуванням стягнутого штрафу у розмірі 332 грн. 26 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором №227709-CRED між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Відповідно до п. 5 договору поруки ПАТ КБ "Приватбанк" було направлено на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №227709-СRED.

Згідно п. 6 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред'явлена до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобов'язання залишена без задоволення.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважала за доцільне об'єднати позовні вимоги до кількох відповідачів в одній позовній заяві.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за відсутністю представника банку, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив постановити заочне рішення у разі неявки відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали письмові заперечення проти позову, де зазначили наступне: представник позивача в обґрунтування своїх позовних вимог надав Кредитний договір №227709-CRED від 15.05.2008 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 13.11.2009 року, розрахунки позовних вимог.

Погашення тіла кредиту з відсотками здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу у розмірі 2095,21 грн. щомісячно до 13 числа поточного місяця (Графіка, п. 1.4, 2.3.1, 3.3 Договору), а у разі прострочення строку сплати мінімальних необхідних платежів сплачується банку проценти за використання кредиту в розмірі 60% річних розраховані від суми залишку непогашеної, згідно графіка, заборгованості по кредиту (п. 2.2.8 Договору).

Таким чином, сторонами кредитного договору визначено, що погашення наданої позики позичальником здійснюється не єдиним платежем в день закінчення дії договору (13.11.2009 року), а поетапно помісячно з визначенням дати такого платежу (13 число поточного місяця) та суми помісячного платежу 2095,21 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором №227709-CRED від 15.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Відповідно до п. 2.5.6 договору поруки ПАТ КБ «Приватбанк» 29.01.2015 року було направлено на їхню адресу письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №227709-CRED від 15.05.2008 року, але даних про отримання ними вимоги до позовної заяви позивач не надав.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.04.2010 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якого з них стягнуто заборгованість станом на 22.11.2009 року в сумі 7227, 41 грн., яка складається з наступного: 5968,97 грн. - заборгованість за кредитом; 676,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 332,26 грн. штраф (процентна складова).

В позовній заяві не вказано, за який період стягується заборгованість, і з чого вона складається. Також, у позовній заяві не зазначена дата, з якої позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами та механізм нарахування.

До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який вони вважали неправильним з наступних підстав:

Однією з істотних умов укладення кредитного договору є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит, яка зазначена у п. 3.1 Договору у розмірі 30% річних, але в розрахунку наданому позивачем зазначено інший розмір 60%, з посиланням на п. 3.2 договору. На їх думку, збільшення процентної ставки на 30% відсотків за умови відсутності додаткової угоди щодо збільшення відсоткової ставки за правовою природою є застосуванням відповідальності за невиконання кредитних зобов'язань і має нараховуватися за правилами неустойки, щодо якої обмежено термін нарахування. При цьому, фактична сума відсотків, нарахована позивачем перевищує за рік суму, що дорівнює 60% без будь-яких обґрунтувань.

Також вважали, що позивач необґрунтовано застосовує нарахування штрафів.

Водночас, розрахунок не містить відомостей, що вказують на розмір заборгованості за кредитним договором станом на 22.11.2009 року, оскільки в ньому зазначені суми, що нараховані станом на 16.11.2009 року, а наступні станом на 27.01.2010 року. А тому неможливо за цим розрахунком визначити розмір нарахованих відсотків за період з 22.11.2009 року по 17.12.2014 року.

Зазначена сума заборгованості не співпадає з сумою 7227,41 грн. (тіло кредиту плюс відсотки), яка була стягнута за вказаним вище судовим рішенням.

Позивачем не надано належних доказів, якими б підтверджувалися: період, за який нарахована заборгованість за кредитом, що вимагається до стягнення; розмір спірної заборгованості.

З урахуванням викладеного, умова п. 3.2 Кредитного договору щодо можливості збільшення процентної ставки з 30% до 60% є нікчемною.

Строк дії Договору закінчився 13.11.2009 року, отже останнє право нарахування пені виникає у Банка з дня наступного у разі невнесення (або часткової сплати) чергового щомісячного платежу.

З наданого позивачем розрахунку помісячного платежу тіла та відсотків вбачається, що первинне порушення сплати тіла виникло вже з 17.09.2009 року, але з якого моменту нараховується збільшена процентна ставка з розрахунку не вбачається.

За приписами ст. 258 ЦК України строк позовної давності в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позов про стягнення пені подано 19.02.2015 року в той час, як останнім днем звернення до суду з вимогою про стягнення пені є відповідно 13.11.2010 року.

Таким чином, суд за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення в порядку частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України може відмовити у задоволені у позові, в зв'язку з чим просили суд застосувати положення ст. 267 ЦК України до позовної вимоги про стягнення пені.

Позовна вимога про стягнення штрафу взагалі не обґрунтовується розрахунком відповідно до кредитного договору, умови Договору не передбачають сплату штрафу за прострочку сплати мінімальних помісячних платежів, крім того, штрафом є одноразова виплата за порушення зобовязання, вимагати сплати якого можливо на протязі 1 року з дати порушення. Як вказувалось раніше, строк позовної давності також минув, у звязку з чим, просили застосувати до цієї вимоги приписи ст. 267 ЦК України та відмовити у стяганні штрафу у звязку з пропуском строків позовної давності.

Просили розглянути справу за їх відсутністю та відмовити у позові з підстав пропуску строків позовної давності та необґрунтованості.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 15.05.2008 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якому відповідач отримав споживчий кредит фізичним особам у розмірі 30000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 13.11.2009 року. (а. с. 8-17).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №227709-CRED від 15.05.2008 року вбачається, що станом на 17.12.2014 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість - 25056 грн. 11 коп., яка складається з наступного: 5968 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом; 19087 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до договору: 250 - фіксована частина, 891 грн. 44 коп. - процентна складова.

Від заборгованості станом на 17.12.2014 року віднімається заборгованість - - 7227,41 грн., стягнута за рішенням Зміївського районного суду Харківської області.

Сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло з 16.06.2008 року. (а. с. 4).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.04.2010 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк»: стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №227709-CRED від 15.05.2008 року станом на 22.11.2009 року в сумі 7227, 41 грн., яка складається з наступного: 5968,97 грн. - заборгованість за кредитом; 676,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 332,26 грн. штраф (процентна складова). (а. с. 3).

Виходячи зі змісту уточненої позовної заяви, наданого позивачем розрахунку та копії судового рішення слідує висновок, що розмір заборгованості, стягнення якої вимагає позивач, складається з суми процентів - 18410,96 грн., нарахованих за період після того, як було в судовому порядку стягнуто заборгованість станом на 22.11.2009 року, а також 559,18 грн. процентної складової штрафу, яка нарахована відповідно до суми нарахованих процентів.

У відповідністю з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідністю з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Як встановлено під час судового розгляду, 13.04.2010 року було ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

За таких обставин, оскільки позивач не мав законних підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами поза строком дії кредитного договору, у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: