У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.М., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» до ОСОБА_5, фермерського господарства «Фортуна-11», третя особа: Пригарівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, Реєстраційна служба Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області, Відділ Держземагенства у Козельщинському районі про визнання оспорюваного договору (правочину) недійсним, за касаційною скаргою фермерського господарства «Фортуна-11» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року приватне сільськогосподарське підприємство «Батьківщина» (далі ‒ ПСП «Батьківщина») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір оренди землі НОМЕР_1 від 20 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Фортуна-11» (далі ‒ ФГ «Фортуна-11»).

Позов мотивовано тим, що 27 липня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 на підставі сертифікату на земельну ділянку частку (пай), який належав останньому був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,45 га, розташованих у межах Пригаївської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, строком на 5 років. 7 вересня 2012 року зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області. 20 листопада 2014 року ОСОБА_5, не розірвавши договір оренди земельної ділянки з позивачем, уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки з ФГ «Фортуна-11», у зв'язку із чим, позивач просив визнати цей договір оренди земельної ділянки від 20 листопада 2014 року недійсним.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року рішення районного суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі НОМЕР_1 від 20 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «Фортуна-11», зареєстрованим Реєстраційною службою Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач - ФГ «Фортуна-11», не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що отримання ОСОБА_5 актів про право власності на спірну земельну ділянку, орендні правовідносини з ПСП «Батьківщина» були припинені на підставі земельного законодавства, а переукладати договір оренди цієї земельної ділянки він не виявив бажання, що є його правом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не мав права укладати договір оренди земельних ділянок з ФГ «Фортуна-11», оскільки вже передав їх в оренду ПСП «Батьківщина», що є порушенням ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 липня 2011 року між ПСП «Батьківщина» та ОСОБА_5 на підставі сертифікату на земельну ділянку частку (пай), який належав останньому був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,45 умовно кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Пригарівської сільської ради без визначення меж цієї частки в натурі, строком на 5 років.

7 вересня 2012 року зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Пригарівській сільській раді.

20 листопада 2014 року між ОСОБА_5 та ФГ «Фортуна-11» підписано договір оренди землі НОМЕР_1 відповідно до умов якого ОСОБА_5 (орендодавець) надає, а ФГ «Фортуна-11» (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,34 га, яка знаходиться на території Пригарівської сільської ради. Відповідно до п.2 вказаного договору об'єктом оренди є земельна ділянка під кадастровими номером НОМЕР_2.

27 листопада 2014 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на вищезазначену земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_2 площею 3,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Того ж дня Реєстраційною службою Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області право оренди зазначених земельних ділянок зареєстровано за ФГ «Фортуна-11».

Згідно заяви повідомлення від 28 листопада 2014 року, ОСОБА_5 повідомив позивача про виготовлення документів (отримання свідоцтва про право власності) на вищевказану земельну ділянку та отримання кадастрового номера земельної ділянки, а також про небажання укладати договір оренди з позивачем.

Звертаючись до суду з даним позовом ПСП «Батьківщина» посилалось на те, що ОСОБА_5 не мав права укладати договір оренди земельної ділянки, яка на той момент перебувала у нього в оренді.

Відповідно до п. 17 Розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що згідно з п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Апеляційний суд не врахував того, що після отримання державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, зобов'язання ОСОБА_5 та ПСП «Батьківщина» припинилися відповідно до чинного законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції не перевірив наявності волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору оренди з позивачем.

Крім того, відповідно до п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Апеляційний суд не перевірив та не встановив, чи проводилась державна реєстрація договору оренди земельних ділянок між позивачем та ОСОБА_7 до моменту отримання ним державних актів про право власності на землю, а, відтак, чи порушені права позивача укладенням оскаржених договорів оренди.

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Фортуна-11» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 рокускасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова