Справа № 219/5065/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.08.2015 року м. Артемівськ
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
при секретарі Бакановій А.В.
за участю позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Артемівська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які також діють як законні представники в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Артемівської райдержадміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
16 червня 2015 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які також діють як законні представники в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Артемівської райдержадміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 в селище Артемівське-1 Артемівського району Донецької області. Разом з позивачем в квартирі зареєстровані та проживали його близькі родичі: ОСОБА_3 зять, ОСОБА_4 донька, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 онуки. 02 травня 2014 року з початком бойових дій на Донбасі, донька, зять та онуки позивача зібрали свої речі та переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, проте, де вони перебувають на теперішній час позивачу не відомо, адресу та телефон вони не повідомляли. Таким чином, відповідачі фактично не проживають в квартирі позивача більше року, при цьому він змушений сплачувати за них комунальні послуги та нести матеріальні витрати, формальна реєстрація відповідачів заважає позивачу оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зазначивши, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує, також пояснив, що в його квартирі з його згоди були зареєстровані його донька, зять та онуки. В травні 2014 року через бойові дії на сході вони виїхали начебто до Російської Федерації, але за якою адресою вони проживають позивачу не відомо, чи влаштовані малолітні діти до учбових закладів також не відомо. В міліцію із заявою про розшук зниклих родичів позивач не звертався, оскільки приблизно в червні-липні 2015 року донька позивача дзвонила йому та повідомила, що в них все добре, але так і не сказала де саме вони перебувають.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України на адресу за місцем їх останньої реєстрації, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не надали.
Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Артемівської райдержадміністрації ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей, тобто визнання їх як осіб, які втратили право користування жилим приміщенням, оскільки позивачем не здійснені заходи з розшуку його малолітніх онук. Просила винести рішення суду враховуючи думку Служби у справах дітей Артемівської райдержадміністрації та наявні документи в матеріалах справи.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири № 1, розташованої в будинку № 26 по вул. Вільямса в селищі Артемівське-1 Артемівського району Донецької області на підставі договору міни від 24 вересня 2009 року (а.с.9), вказаний факт підтверджується також копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 10), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6), копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с. 7), копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 8).
Відповідно до довідки № 788 від 12 червня 2015 року, виданої Красненською сільською радою, в квартирі № 1, розташованій в будинку № 26 по вул. Вільямса в селищі Артемівське-1 Артемівського району Донецької області зареєстрований позивач та члени його сімї: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - зять позивача, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - донька та малолітні онуки позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 4).
Факт не проживання відповідачів та їх малолітніх дітей у вищевказаній квартирі з 02 травня 2014 року по теперішній час та відсутність їх особистих речей підтверджується довідкою № 788 від 12 червня 2015 року, виданою Красненською сільською радою (а.с. 4) та відповідним актом обстеження приміщення квартири від 12 травня 2015 року (а.с. 5).
Добровільно відповідачі не бажають знятися з реєстрації, не несуть витрат по утриманню даної квартири.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищевикладені докази, суд приходить до переконання, що позивач довів свої вимоги в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою № 1, розташованій в будинку № 26 по вулиці Вільямса у селищі Артемівське-1 Артемівського району Донецької області, і вони підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання стосовно визнання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою № 1, розташованій в будинку № 26 по вулиці Вільямса у селищі Артемівське-1 Артемівського району Донецької області, суд приходить до висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.
Малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані в квартирі № 1, розташованій в будинку № 26 по вулиці Вільямса у селищі Артемівське-1 Артемівського району Донецької області, який належить позивачу, разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які станом на теперішній час залишаються зареєстрованими за вказаною адресою.
Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.
У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Діти відповідачів були зареєстровані в належній позивачу квартирі за його згоди.
Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є членом сім'ї позивача, не проживають за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину непроживання не можна визнати неповажною), вони не можуть бути визнані такими, що втратили право користування цим житлом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що Служба у справах дітей Артемівської райдержадміністрації заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей, тобто визнання їх особами, які втратили право користування жилим приміщенням, то суд вважає необхідним залишити за малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
Керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», статтею 160 Сімейного кодексу України, статтею 156 Житлового кодексу України, статтею 405 Цивільного кодексу України, статтями 3, 10, 11, 34, 35, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які також діють як законні представники в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Артемівської райдержадміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право корис тування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 21 серпня 2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти діб з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.С.Конопленко