Справа № 456/4051/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/6842/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_5 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики.

На ухвалу суду першої інстанції відповідачами: ОСОБА_2, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій, просять ухвалу скасувати, покликаючись на те, що:

-позивачем не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, та не було зазначено у заяві жодних причин у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обгрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову;

-ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 вересня 2015 року про забезпечення позову вже накладено арешт на все майно, належне відповідачам і дана справа знаходиться на розгляді в апеляційному суді, а відтак оскарженою ухвалою було повторно накладено на все майно, яке належить відповідачам;

-при постановлені оскарженої ухвали не було дотримано вимог ч. 5 ст. 153 ЦПК України і не було зазначено підстав для обрання такого виду забезпечення як накладення арешту на все майно відповідачів;

Додатково вказують, що жодна із підстав, які є обов'язковими для врахування при винесенні ухвал про забезпечення позову не були з'ясовані, дослідженні та обгрунтовані судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши виділені матеріали, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, підставою для забезпечення позову є заява особи, яка бере участь у справі, у якій повинно бути зазначено: зокрема, причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов; обґрунтування виду забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості необхідні для забезпечення позову. Суд може вжити заходів забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз"яснень, наданих у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому , що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати,

що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Із змісту позовних вимог випливає, що предметом позову є грошові кошти в сумі 462 736,02 грн, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 позикового зобов'язання відповідно до умов договору позики.

У заяві про забезпечення позову позивач просила накласти арешт на все майно, належне ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в межах суми позову.

Колегія суддів вважає, що позивачем не було надано доказів в підтвердження того, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 дійсно виник спір.

Також, в недотримання вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову не містила обґрунтування застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на все майно відповідачів, і у заяві про забезпечення позову не було зазначено відомостей про те, на яке конкретно майно відповідачів позивач просила накласти арешт, та не надано доказів в підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення грошових коштів оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо звернень позивача до відповідачів з відповідною вимогою про повернення грошових коштів. Тобто, за наявності спору з приводу неповернення позичених грошових коштів стороною договору позики - ОСОБА_2, і за відсутності обґрунтування застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на все майно відповідачів, та зокрема, на все майно ОСОБА_5, який стороною договору позики не був , та за обставин не зазначення заявником відомостей, щодо конкретного майна відповідачів, на яке заявник просив накласти арешт, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України .

Крім цього, при постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції не були враховані роз»яснення, наведені у абз. 2, 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з якими, при встановленні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача , а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб»єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців , відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є засновниками (учасниками) юридичних осіб: ТзОВ «Агро-Захід» та ПП «СМІО», які здійснюють господарську діяльність. Внаслідок накладення арешту на все майно відповідачів без ідентифікації цього майна, та без його оцінки, неможливо визначити, коли вартість арештованого майна досягне суми 462736,02 грн, відтак ця невизначеність свідчить про невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач,- позовним вимогам, та .може призвести до порушення майнових прав відповідачів. Крім цього, накладення арешту на все майно може призвести до неможливості здійснення відповідачами, як фізичними особами- підприємцями господарської діяльності.

У відповідності до вимог третього абзацу п.7.Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали, однак на противагу цим вимогам, оскаржувана ухвала не містить мотивів, із яких суд дійшов до припущення про реальну загрозу невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави для її застосування.

Відтак, розглянувши заяву про забезпечення позову, яка не містила належного обґрунтування необхідності застосування у справі за позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 462736,02 грн, заходів забезпечення позову у виді арешту на все майно відповідачів в межах суми позову, та - не містила відомостей, потрібних для вжиття заявленого виду забезпечення, і за обставин: ненадання позивачем вагомих доказів в підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та не зазначення в оскаржуваній ухвалі мотивів, з яких суддя дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв"язку з чим оскаржувану ухвалу належить скасувати, і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, п. 6 ч. 1 ст. 314, ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2015 року скасувати, і постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про накладення арешту на все майно , належне ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) в межах суми позову, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Приколота Т.І.

_______________ Федоришин А.В.