РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/5220/14-ц

номер провадження 2/695/256/15

14 серпня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Савенка В.Г.

при секретарі Бреус В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золотоноша справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання правочину недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з первісним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування. Свій позов ОСОБА_1 пояснює тим, що 03.01.2010р. помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яку Позивач за первісним позовом прийняв та належним чином оформив. Але в подальшому Позивач за первісним позовом довідався, що за життя ОСОБА_4 належало ще й кафе «Відпочинок», що знаходиться за адресою: траса Бориспіль-Запоріжжя,б/н. Маючи намір дооформити належним чином своє право на виявлене спадкове майно, він звернувся в Золотоніську міську державну нотаріальну контору з письмовою заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, на що йому було відмовлено з огляду на відсутність у нього необхідних правовстановлюючих документів.

ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання правочину недійсним, який ухвалою суду був об?єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 Свій зустрічний позов ОСОБА_3 пояснює тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 із 11 лютого 1961 р. по 03 січня 2010р., за час якого ними було набуте на підставі договору купівлі-продажу кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, та яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. В подальшому, під час розгляду даної цивільної справи, їй стало відомо, що 19.12.2006р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений Договір дарування нежилого приміщення, відповідного до умов якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар кафе «Відпочинок». Позивачка за зустрічним позовом вказує, що зазначене кафе було відчужене ОСОБА_4 без її відома та нотаріально засвідченої згоди на таке відчуження, а також за відсутності у Дарителя волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного, оскільки таке відчуження насправді відбувалось на умовах оплатності. Тому вона вважає, що вказаний правочин укладений в порушення норм чинного законодавства України та має бути визнаний недійсним у судовому порядку.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину, який ухвалою суду був об?єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 Свій зустрічний позов ОСОБА_2 пояснює тим, що після укладення договору дарування спірного кафе «Відпочинок» з метою виконання домовленості між ним та ОСОБА_4 він сплатив дарителю за набуття зазначеного майна грошові кошти в сумі 75.000,00грн. Але в зв?язку з тим, що ОСОБА_3 просить визнати зазначений договір дарування недійсним, ОСОБА_2 просив застосувати правові наслідки недійсності оспорюваного правочину та стягнути з ОСОБА_3 на його користь сплачені ним грошові кошти в сумі 75000,00грн.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5, а також Відповідач за первісним позовом та Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з?явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте подали письмові клопотання про розгляд справи у їхню відсутність та підтримали заявлені ними позовні вимоги.

ОСОБА_3 в судове засідання також не з?явилась, але зявився її представник ОСОБА_6, який підтримав заявлений позов з підстав, викладених в позовній заяві.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Як вбачається з Свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 695278, ОСОБА_1, 17.11.1961р.н., є сином ОСОБА_4. З Свідоцтва про смерть серії І-СР № 127898 вбачається, що ОСОБА_4 помер 03.01.2010р., після його смерті відкрилась спадщина, заяву про прийняття якої подав у встановленому ст.ст.1268-1270 ЦК України порядку лише ОСОБА_1 24.06.2010р. ОСОБА_3 звернувся в Золотоніську міську державну нотаріальну контору з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті 03.01.2010р. ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертались, тому ОСОБА_1 згідно з нормами ст.ст.1258-1263 ЦК України є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його батька та отримав відповідні Свідоцтва про право на спадщину за законом. Спірне кафе «Відпочинок», що знаходиться за адресою: траса Бориспіль-Запоріжжя,б/н, успадковане не було та в його оформленні Державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 відмовила, про що винесла відповідну Постанову.

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 травня 2003р. шлюб між мною та ОСОБА_4 було розірвано. З рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2015р. по справі № 695/512/15-ц вбачається, що з 30 травня 2003 р. до 03 січня 2010р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. А з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2015р. по справі № 695/1129/15-ц вбачається, що розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано фіктивним та анульовано актовий запис № 60 від 30 травня 2003 року про розірвання шлюбу, також анульовано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СР №089382 від 30 травня 2003 року. Тому, суд погоджується з доводами ОСОБА_3 про те, що вона безперервно перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 із 11 лютого 1961 р. по 03 січня 2010р. Отже і кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, було набуте на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.01.2004р.,реєстр.№ 237 за час перебування Позивачки і ОСОБА_4 в шлюбі, а тому згідно з нормами ст.60,70 СК України належало їм в рівних частках на праві спільної сумісної власності.

Що ж стосується Договору дарування нежилого приміщення від 19.12.2006р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, то суд приходить до висновку, що вказаний правочин дійсно укладений в порушення норм чинного законодавства України та має бути визнаний недійсним. У відповідності до ст.63,65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Оскільки Договір дарування від 19.12.2006р. виходив за межі дрібного побутового та згідно з нормами ст.ст.209,210,719 Цивільного кодексу України повинен укладався в письмовій формі та підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також предметом вказаного правочину було спільне майно подружжя, то на укладення таких правочинів ОСОБА_4 повинен був одержати від ОСОБА_3 нотаріально засвідчену згоду, чого він не зробив. Крім того, після укладення договору дарування Обдаровуваний - ОСОБА_2, сплатив Дарителю ОСОБА_8, грошові кошти в сумі 75.000,00грн. На факт оплатності набуття спірного нерухомого майна за договором дарування вказують як ОСОБА_3 так і ОСОБА_2, тому ця обставина згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Тому є очевидною відсутність у ОСОБА_4 під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність ОСОБА_2 та відчуження кафе «Відпочинок» на користь дарувальника на оплатній основі всупереч вимогам ст. 717 ЦК України є підставою для визнання договору дарування недійсним відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України.

Тому суд погоджується з доводами Позивачки за зустрічним позовом з приводу того, що укладений ОСОБА_4 правочин щодо розпорядження майном, яке належало йому з ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності суперечив нормам чинного законодавства України та був укладений без вільного волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного, а тому згідно нормами ст.ст.203-215 ЦК України є недійсним.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність лише часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/2 частину спірного нерухомого майна, та наявність законних підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про застосування насідків недійсності правочину та стягнення з ОСОБА_3 75000грн., то вказані вимоги на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч.1 ст.216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки ОСОБА_3 не була стороною недійсного правочину, то на думку суду і вимоги до неї про повернення коштів в порядку застосування наслідків недійсності правочину предявлятись не можуть.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 214, 215, 216 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування після смерті 03.01.2010р. ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, яке належало ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Визнати недійсним Договір дарування нежилого приміщення від 19.12.2006р., реєстр № 9704, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Скасувати рішення про Державну реєстрацію права власності на кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, що було прийняте на підставі Договору дарування нежилого приміщення від 19.12.2006р., реєстр. № 9704, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про Державну реєстрацію права власності на кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, що був здійснений на підставі Договору дарування нежилого приміщення від 19.12.2006р., реєстр. № 9704, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення буде виготовлений 19 серпня 2015 року.

Суддя Савенко В.Г.