Справа № 611/744/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Барвінківський районний суд Харківської області

у складі головуючого судді Черниха Є.А.

секретаря Левченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Андрієвни до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення суми, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне.

26 жовтня 2013 року між нею та відповідачем по справі було укладено договір (далі договір), за яким виконавець зобов?язувався здійснювати абонентне обслуговування замовника, а останній зобов?язувався прийняти та оплатити на умовах і в порядку, що визначені договором, послуги у відповідності до п. 1.2, 1.3 договору.

Відповідно до змісту п. 1.2 договору виконавець забезпечує розвиток інтелектуальних, морально вольових і підприємницьких здібностей замовника, а також мав створювати умови для задоволення соціальних, економічних і культурних інтересів замовника (п.1.3).

Обов?язками виконавця за договором є: організація й проведення конференцій, семінарів, ділових зустрічей, культурно масових заходів (п.2.1), які мають за ціль та направлені на задоволення соціальних, економічних і культурних інтересів замовника (п.2.1.1); створення умов для гармонічного розвитку його особистості (п.2.1.2); сприяння розвитку інтелектуальних, ділових здібностей замовника та його морально вольових якостей (п.2.1.3); обробка пропозицій і проектів замовника в сфері розвитку підприємництва (п.2.2); проведення дослідження ринку та вивчення громадської думки в Україні за політичними, економічними та соціальними подіями, окремими питаннями (п.2.4). Заходи за змістом п. 2.1 договору виконавець має проводити не рідше одного разу на тиждень (п.2.3).

Як вказувала позивачка, нею 26.10.2013 року одним платежем за квитанцією оплачено до прибуткового касового ордеру 20 000 грн., що скріплено печаткою та підписом виконавця (відповідача).

В цьому зв?язку позивачка вважає, що договір набрав сили саме 26 жовтня 2014 року (як вказано в тексті позовної заяви).

Крім того, кожного року сторонами складається та підписується акт приймання - передачі наданих послуг. Проте, як вказувала позивачка, такий акт жодного разу не складався.

Додатковими отримувачами договору є треті особи по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

За час з 26 жовтня 2013 року і на час звернення з позовом до суду, виконавець своїх обов?язків за договором не виконував, користувався грошима у повному обсязі.

В цьому зв?язку, звернувшись до суду, позивачка просила розірвати договір про надання послуг від 26.10.2013 року, укладений між сторонами по справі, зобов?язати відповідача повернути 20 000 грн., стягнути з відповідача 600 грн. неустойки, 10 000 грн. суми моральної шкоди та 5000 грн. суми витрат на правові послуги а всього 35 600 грн..

Позивачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилася, клопотань про відкладення справи від неї не надійшло. Представник позивачки ОСОБА_5, в заяві яка надійшла через канцелярію суду 20.10.2015 року, вказував про розгляд справи у відсутність представника позивачки, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Треті особи по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилися, клопотань про відкладення справи від них не надійшло.

Представник відповідача за довіреністю від 6 березня 2015 року ОСОБА_6, допитаний у судовому засіданні в якості свідка, позов не визнав і показав, що ОСОБА_2 , зареєстрований як фізична особа підприємець з 16.07.2013 року, який займається таким видом діяльності як організація конгресів і торговельних виставок та інших видів відпочинку та розваг (вид діяльності - 93.29), що підтверджується випискою з ЄДР юридичних і фізичних осіб від 18.07.2013 року № 976556 та свідоцтвом платника єдиного податку серії Б № 666973.

У вересні місяці 2013 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_7 було організовано клуб взаємної підтримки «Золотий Вік». Метою клубу є задоволення економічних, соціальних та культурних інтересів членів клубу.

У відповідності до протоколу № 2 загальних зборів членів клубу «Золотий Вік» від 02.09.2013 року та п. 2 Положення про клуб взаємної підтримки ОСОБА_2 є засновником клубу а ОСОБА_8 його головою. Відповідно до наданих повноважень, що передбачені нотаріально посвідченою довіреністю та договором доручення від 23.07.2013 року, ОСОБА_7 уклав договір з позивачкою про абонентське обслуговування трьох осіб: ОСОБА_1 Андрієвни, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Згідно п. 4.3 договору, загальна вартість абонентського обслуговування становила 20 000 грн.. Строк дії договору з дня оплати до 26 жовтня 2014 року, з подальшою автоматичною пролонгацією до 26 жовтня .

З середини вересня місяця 2014 року позивачка разом з мамою перестали в відвідувати клуб та приймати участь у його діяльності, добровільно відмовившись від надання послуг, передбачених договором. Ні в 2014 ні в 2015 роках позивачка суму вартості абонентського обслуговування не вносила.

Позивачці роз?яснювалися цілі та задачі клубу, порядок прийняття в члени клубу, права та обов?язки та порядок використання сплачених членських внесків, положення ст.. 5 договору (строк дії). При підписанні договору 26 жовтня 2013 року, позивачка власноручно написавши розписку від 26 жовтня 2013 року, погодилася з порядком використання та витратами клубом її грошових коштів та її згодою на умови про не повернення сплачених коштів у разі припинення її членства в клубі (п. 9 положення про клуб взаємної підтримки «Золотий Вік» та п. 5.4 договору.

Позивачкою та її мамою з жовтня місяця 2013 року до середини вересня місяця 2014 року при відвідуванні клубу було отримано належні і якісні послуги при проведенні заходів відповідачем.

Після припинення відвідування клубу, позивачка з письмовими чи усними претензіями до відповідача не зверталася. 30 грудня 2013 року між сторонами було підписано акт здачі приймання робіт (надання послуг).

В цьому зв?язку представник відповідача, посилаючись на безпідставність позовних вимог, позивачки, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, свідків повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що між сторонами по справі 26 жовтня 2013 року було укладено договір про абонентське обслуговування, за яким виконавець зобов?язувався здійснювати абонентне обслуговування замовника, а останній зобов?язувався прийняти та оплатити на умовах і в порядку, що визначені договором, послуги у відповідності до п. 1.2, 1.3 договору.

Відповідно до змісту п. 1.2 договору виконавець забезпечує розвиток інтелектуальних, морально вольових і підприємницьких здібностей замовника, а також мав створювати умови для задоволення соціальних, економічних і культурних інтересів замовника (п.1.3).

Обов?язками виконавця за договором є: організація й проведення конференцій, семінарів, ділових зустрічей, культурно масових заходів (п.2.1), які мають за ціль та направлені на задоволення соціальних, економічних і культурних інтересів замовника (п.2.1.1); створення умов для гармонічного розвитку його особистості (п.2.1.2); сприяння розвитку інтелектуальних, ділових здібностей замовника та його морально вольових якостей (п.2.1.3); обробка пропозицій і проектів замовника в сфері розвитку підприємництва (п.2.2); проведення дослідження ринку та вивчення громадської думки в Україні за політичними, економічними та соціальними подіями, окремими питаннями (п.2.4). Заходи за змістом п. 2.1 договору виконавець має проводити не рідше одного разу на тиждень (п.2.3).

Згідно п. 3.2 договору, заказник самостійно інформується про місце та час проведення виконавцем заходів про виконання умов договору, передбачених п. 2.3, а також приймати активну участь у вказаних заходах.

Згідно п. 4.2 договору, заказчик сплачує вартість абонентського обслуговування протягом 10 календарних днів з часу укладення договору. П. 4.3 сума договору визначається як загальна в вартість абонентського обслуговування заказника і складає 20 000 грн..

Згідно п. 4.4 договору, щорічно з 1 по 31 січня року, наступного за роком підписання договору, сторонами складається та підписується акт прийому - передачі виконаних послуг.

Статтею 5 договору (строк дії) п. 5.1 передбачено, що договір набирає сили з дня повної чи часткової оплати заказчиком абонентного обслуговування і діє протягом одного року до 26 жовтня 2014 року з подальшою автоматичною пролонгацією до 26 жовтня ; п. 5.2, договір може бути достроково розірвано виконавцем в односторонньому порядку в випадках:

-систематичних порушень заказчиком зобов?язань по даному договору.

-не виконання заказчиком п. 4.2 договору.

П. 5.3 договір може бути достроково розірваний заказчиком в випадках його відмови приймати участь в діяльності « Клубу Взаємної Підтримки «Золотий Вік»; п. 5.4 - в разі розірвання договору з причин, вказаних в п.п. 5.2, 5.3 договору, грошові кошти, оплачені заказчиком, поверненню не підлягають (а.с. 22- 23).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 26 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 на ім?я ФОП ОСОБА_2 сплачено 20 000 грн. (а.с. 24).

Згідно розписки, від 26 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 ознайомлена та згодна з п. 5.4 договору на абонентне обслуговування (а.с. 99).

У відповідності до акту від 30 грудня 2013 року, виконавець та замовник склали акт про те, що виконавцем в 2013 році були проведені роботи (надані послуги) відповідно до договору від 26 жовтня 2013 року, претензій одна до одної не мають (а.с. 100).

Згідно плану графіку заходів ФЛП ОСОБА_2 на листопад грудень 2013 року, січень - грудень 2014 року, заплановано заходи, які проводилися у клубі (а.с. 102 115).

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 показали, що вони є членами клубу «Золотий Вік». Протягом 2013 року та до вересня місяця 2014 року позивачку вони часто бачили в клубі при проведенні конкурсів, концертів, дискотек. Вона з мамою завжди брала активну участь у проведенні вказаних заходів. За активну участь отримувала безкоштовні призи. На представлених ілюстаційних фотоматеріалах (а.с 143 156) свідки вказували на позивачку, яка була зображена на фотографіях при проведенні різних заходів. Крім того, свідки вказували, що їх, як членів клубу, влаштовувало обслуговування виконавця за договорами, які вони укладали з ним. Виконавцем постійно проводилися конференції, семінари, ділові зустрічі, культурно масові заходи і вони, свідки, були задоволені роботою виконавця. Акти прийому - передачі виконаних робіт з ними складалися.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених вказаними свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні і такі клопотання не заявлялися. Їх показання об?єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно правовими актами.

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що позивачкою та її представником надано не було.

Як стверджує позивачка і не оспорюється сторонами 26 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 на ім?я ФОП ОСОБА_2 сплачено 20 000 грн., сплативши відповідачу всю суму обумовлену договором за надання послуг і договір набрав сили 26 жовтня 2013 року. Протилежного суду не надано.

Позивачка стверджує, що акт приймання - передачі наданих послуг, складання якого передбачено договором, жодного разу не складався і відповідач, як виконавець за договором, своїх обов?язків не виконував, користувався грошима у повному обсязі.

Разом з тим, ні позивачкою ні її представником доказів про не виконання відповідачем договору в частині надання послуг, не надано. Всупереч тому, представником відповідача надано докази про виконання договору відповідачем. Крім того, суд приймає до уваги пояснення представника відповідача в частині того, що акт прийому - передачі наданих послуг складався не тільки у 2013 році (а.с. 100), а і в 2014 році, коли позивачка, починаючи з вересня мясця припинила в односторонньому порядку отримувати послуги за договором.

Крім того, позивачка посилалася на порушення відповідачем ОСОБА_11 України «Про захист прав споживачів», вказуючи на те, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 вказаного закону зі сторони відповідача мала місце нечесна підприємницька практика, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Проте, підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції, споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, що є підставою саме про визнання договору недійсним а не про його розірвання. Так, при укладенні договору, позивачка була ознайомлена і згодна з умовами договору, про що представником відповідача надано відповідні докази (а.с. 99). Доказів позивачкою та її представником про порушення вимог вказаного ОСОБА_11 відповідачем, не надано.

Крім того, на час слухання справи у суді, дія договору припинена на підставі ст.. 5 договору.

В цьому зв?язку, суд приходить до висновку, що послуги, визначені договором, виконавцем надавалися замовнику у повному обсязі.

Оскільки позивачкою та її представником не було доведено наявність порушення відповідачем вимог договору, суд вважає, що відповідачем було належним чином виконані умови зазначеного вище договору, тому не має підстав для його розірвання та

стягненню на користь позивачки суми, сплаченої нею за даним договором 20 000 грн., неустойки в розмірі 600 грн., 5000 грн. суми витрат на правову допомогу.

Щодо вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Зі змісту п.5 ч.1 ст.4 ОСОБА_11 України «Про захист прав споживачів», можливість вимагати відшкодування моральної шкоди настає тільки у разі завдання такої шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Проте, вини відповідача у ненаданні послуг позивачці, не наведено, а тому вимога про стягнення моральної шкоди є неправомірною.

Оскільки порушень укладеного договору з боку відповідача судом не встановлено, позивачкою не надано доказів завдання їй моральної шкоди то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 218, 509, 526, 530, 612, 628, 629, 651, 901 907 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 Андріїни до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення суми, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особа, яка брала участь у розгляді справи, але була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2015 року.

Суддя Є.А. Черних