№621/1708/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

02 жовтня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Акулової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві Харківської області цивільну справу за позовною заявою Кредитної спілки «Харківська кредитна спілка» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості по кредиту та відсотків за користування ним, розірвання договору,

в с т а н о в и в:

Кредитна спілка «Харківська кредитна спілка» 15 липня 2015 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором споживчого кредиту № 1 від 21 січня 2015 року у розмірі 2656,57 грн. та судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

16 вересня 2015 року позивач надав до канцелярії суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за договором споживчого кредиту № 1 від 21 січня 2015 року у розмірі 2937,16 грн.

На обґрунтування посилається, що 21 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 1, за яким позивач зобов'язався передати, а ОСОБА_1 зобовязалася отримати та повернути на умовах вказаного договору кредит у розмірі 2100 грн. і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1518 грн. Згідно з п. 1.1, 1.3 договору, ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 78 відсотків річних в повному розмірі до 21 липня 2016 року. Відповідно до п. 4.1 обчислення строку користування кредитом здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. На виконання розділу ІІ договору та у відповідності до параграфу третього глави 49 ЦК України, для забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати відповідних процентів за його користування 21 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1/1, за яким ОСОБА_2 зобов'язалася погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною договору.

Однак, ОСОБА_1 умови договору не виконує, останній платіж було здійснено 26.02.2015 року у сумі 210 грн. У звязку з порушенням термінів повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, за ОСОБА_3, станом на 14.07.2015 року перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 2656,57 грн., у тому числі, частина неповернутого кредиту складає 2051,56 грн., а проценти 605,01 грн. Відповідно до п.п. 2 п. 3.2.1 договору поруки № 1/1 від 21.01.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що дійсно укладала договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 При ухваленні рішення покладалася на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

Вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року N 2664-III (далі - Закон про фінансові послуги).

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За частиною першою статті 11 Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 1, за яким позивач зобов'язався передати, а ОСОБА_1 зобовязалася отримати та повернути на умовах вказаного договору кредит у розмірі 2100 грн. і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1518 грн. Згідно з п. 1.1, 1.3 договору, ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 78 відсотків річних в повному розмірі до 21 липня 2016 року. Відповідно до п. 4.1 обчислення строку користування кредитом здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. (а.с. 5-6)

На виконання розділу ІІ договору та у відповідності до параграфу третього глави 49 ЦК України, для забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати відповідних процентів за його користування 21 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1/1, за яким ОСОБА_2 зобов'язалася погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною договору/ (а.с. 10)

Однак, ОСОБА_1 умови договору не виконує, останній платіж було здійснено 26.02.2015 року у сумі 210 грн. У звязку з порушенням термінів повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, за ОСОБА_3, станом на 14.07.2015 року перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 2656,57 грн., у тому числі, частина неповернутого кредиту складає 2051,56 грн., а проценти 605,01 грн. (а.с. 8)

Відповідно до п. п. 2 п. 3.2.1 договору поруки № 1/1 від 21.01.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Положення частин четвертої - одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд першої інстанції вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню щодо цих правовідносин.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не виконувалися належним чином, відповідно до умов укладеного кредитного договору, зобовязання щодо сплати суми кредиту та процентів за користування ним.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 611, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212- 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Кредитної спілки «Харківська кредитна спілка» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості по кредиту та відсотків за користування ним, розірвання договору задовольнити у повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Кредитної спілки «Харківська кредитна спілка» , п/р 260054324 в ПАТ «Мегабанк», МФО 351629 заборгованість за договором кредиту №1 від 21 січня 2015 року у сумі 2937 (дві тисячі девятсот тридцять сім) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Харківська кредитна спілка» витрати по оплаті судового збору по 121 (сто двадцять одній) грн. 80 коп., з кожного, а всього 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Припинити дію договору споживчого кредиту №1, укладеного 21 січня 2015 року між КС «Харківська кредитна спілка» та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: