АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-793/2163/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АгроСоюзСнаб» на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АгроСоюзСнаб» до ОСОБА_6 про стягнення шкоди та втраченої вигоди,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «АгроСоюзСнаб» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення шкоди та втраченої вигоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач перебував в трудових відносинах з позивачем з 22.04.2014 року по 16.10.2014 року та працював водієм. 8.10.2014 року на території товариства в автомобіль НОМЕР_1 та причіп д.н. НОМЕР_2, які належать товариству, була завантажена макуха соєва в кількості 12.7 тон, яка повинна була бути перевезена контрагенту ТОВ «Подільський комбікормовий завод». Водієм на вказаному автомобілі був відповідач. В цей же день авмобіль з причепом виїхав з території товариства, але 9.10.2014 року під час розвантаження на заводі контрагента, виявилась недостача товару в кількості 2710 кілограм. За вказаним фактом директором підприємства, був виданий наказ про проведення перевірки, на виконання якого, комісією із числа працівників, була проведена така перевірка та складений акт , в якому зроблений висновок, що товариству, винними протиправними діями відповідача, шляхом недостачі товару, який за разовим документом було ввірено відповідачу під звіт, завдана шкода, яка складається з реальної шкоди в сумі 14001.68 гривень та втраченої вигоди в сумі 2800.32 гривни. На підставі наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача завдану шкоду.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 15 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «АгроСоюзСнаб» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 з 22.04.2014 року по 16.10.2014 року , перебував у трудових відносинах з ТОВ «АгроСоюзСнаб» , працюючи водієм.

8 жовтня 2014 року автомобіль НОМЕР_3 , який належить позивачу, під управлінням водія ОСОБА_6, був завантажений позивачем макухою соєвою в кількості 12.7 тон, для перевезення контрагенту ТОВ «Подільський комбікормовий завод».

По приїзду за місцем призначення, виявлено недостачу макухи соєвої в кількості 2710 кілограм.

Вказані обставини визнаються сторонами та не оспорюються.

Частинами 1,2,4 статті 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Таким чином дії працівника мають бути протиправними, такими діями має бути завдано шкоду та між діями і шкодою є причинний зв'язок.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.п.1,3 частини 1 статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

В своїх поясненнях відповідач пояснював, що виконуючи трудові обов'язки водія, , 8.10.2014 року він перевозив макуху соєву з ТОВ «АгроСоюзСнаб» до ТОВ «Подільський комбікормовий завод». Близько 22 годи, під час руху, на автопричепі лопнула металева трубка, яка являється частиною запірного засобу борту, внаслідок чого, з причепу розсипалась макуха соєва. Оскільки це відбулось в місці де відсутня авто майстерня, він за допомогою буксировочного тросу, стягнув борт причепу та продовжив рух.

Позивачем не надано суду як першої інстанції так і суду апеляційної інстанції, виконання позивачем, обов'язку визначеного статтею 29 КЗпП України, щодо роз'яснення відповідачу його прав і обов'язків та інформування під розписку про умови праці.

Згідно «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» не передбачено як обов'язки водія обслуговування матеріальних цінностей, такі обов'язки , згідно даного довідника, відносяться до посади експедитора з перевезення вантажів.

Протиправних дій відповідача, в судовому засіданні не встановлено, оскільки він, виконуючи обов'язки водія, під час перевезення вантажу, в тих умовах в яких перебував, а це нічний час та відсутність авто майстерні, вчинив всі можливі дії, для збереження вантажу, стягнувши борт причепу буксировочним тросом, що підтверджується тим фактом, що абсолютна більшість вантажу була збережена. Доказів які спростовували б дані твердження відповідача, позивач не надав, хоч і мав всі можливості для цього, в тому числі фотоматеріали, на що посилається в апеляційній скарзі, а тим доказам які є в матеріалах справи, суд першої інстанції дав належну оцінку.

Також слід зазначити, що судом першої інстанції встановлено, що свідок ОСОБА_7, який є головним інженером ТОВ «АгроСоюзСнаб», в судовому засіданні дав покази, що техогляд автотранспорту, при виїзді на маршрут, на ТОВ «АгроСоюзСнаб» не здійснювався, а ним, як головним інженером товариства, лише формально ставилися підписи в подорожніх листах в графі «Виїзд дозволено».

Такі обставини свідчать, про те, що відповідача позивачем не було забезпечено необхідними для роботи засобами, чим не було дотримано вимог статті 29 КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що зважування автомобіля, яким керував відповідач, о 23 годині 8.10.2014 року та подальше його зважування з 8 години до 9 години 9.10.2014 року, не підтверджують, того, що відповідач не повідомив керівництво про пошкодження причепу, спростовуються тими обставинами, що таке зважування відбулось двічі , при цьому вперше без розвантаження.

Обґрунтування позивачем, вини відповідача, недотриманням правил дорожнього руху, є безпідставним, оскільки в причинному зв'язку з наслідками які настали, є не порушення відповідачем правил дорожнього руху, а надання відповідачу автомобіля, який під час виконання трудових обов'язків зламався. В свою чергу відповідач, як зазначалось вище, в тих умовах в яких перебував, вчинив всі можливі дії направлені на збереження товару, а в причинному зв'язку з наслідкам, могли б бути дії відповідача, а саме рух автомобілем після виявлення поломки запору бортів, якби вони привели до висипання товару.

Але позивачем таких обставин не доведено, а тому порушення правил ПДР є лише підставою адміністративної відповідальності, якщо це буде доведено.

Для вирішення спору, не підлягає застосуванню, вказаний апелянтом п.2 частини 1 статті 134 КЗпП України, так як виходячи з обставин які встановлено в судовому засіданні, відповідач, виконував свої щоденні трудові обов'язки, а не отримував майно та інші цінності під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, а п.5, вказаної статті, йдеться про недостачу, яка є наслідком умисних дій працівника, чого не доведено відповідачем.

Безпідставним є також посилання позивача на те, що відповідач є посадовою особою, а тому на нього поширюється відповідальність за неодержаний прибуток підприємством, установою, організацією, (ч.4 ст.130 КЗпП), оскільки під час виконання трудових обов'язків, він не був наділений правом розпорядження майном.

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АгроСоюзСнаб» - відхилити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :