Справа № 666/3857/15-ц
Провадження № 2/666/2001/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 листопада 2015 року Дніпровський районний суд м.Херсона у складі
головуючого судді Іванищука А.А.
за участю секретаря Тарасової К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
1.2. Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди пояснив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, яка сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась в зазнані останнім фізичного болю та страждань, у звязку з каліцтвом. Зазначив, що позивач внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вигляді травматичної ампутації лівої стопи був протезований, що перешкоджає вільному пересуванню, виникнення додаткових зусиль для організації свого життя та проходження тривалого курсу лікування, що призвело до порушення звичайного способу життя позивача. Представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб.
2.1. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням, розміщеним у пресі, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.
3. Щодо встановлених обставин та інших доказів.
3.1. 26.10.2014р. близько 02-10год., позивач, керуючи мотоциклом Yamaha YZF-R6, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул.Перекопській, зі сторони вул.Чорноморської у напрямку вул.Миру в м.Херсоні, здійснив зіткнення з автомобілем FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2
3.3. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач, відповідно довідки «Херсонської міської клінічної лікарні ім.А.іО.Тропініних» отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощення лівої ступні та травматичної ампутації лівої ступні на рівні таранно-п'яткового суглобу.
3.5. Внаслідок отриманих при ДТП тілесних ушкоджень, з 26.10.2014р. по 17.11.2014р. позивач знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні КЗ міської клінічної лікарні ім.А.іО.Тропініних м.Херсона з діагнозом - травматична ампутація лівої стопи на рівні таранно-пяточного суглобу, що підтверджується випискою з історії хвороби №012287/14 ОСОБА_1
3.7. З 07.04.2015р. по 29.05.2015р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідному інституті протезування, протезобудування та відновлення працездатності, пройшов обстеження, фізіотерапевтичне лікування, постачання протезом, що підтверджується відповідною довідкою.
3.8. Позивачем витрачено на лікування грошові кошти у розмірі 3606,01грн., що підтверджується квитанціями, які наявні в матеріалах справи.
3.9. Згідно квитанцій №0190 від 28.11.2014р., №0065 від 22.11.2014р., які наявні в матеріалах справи, позивачем було здійснено під час лікування благодійні внески на суму 300,00грн. та 700,00грн.
3.10. Позивачем були понесені витрати на проїзд у м.Харків до Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності у розмірі 465,63грн., що підтверджується копіями проїзних документів (ДЕ №779405, ДЕ №779404, ЄИ №234550), які наявні в матеріалах справи.
3.11. Загальний розмір матеріальних витрат, понесених позивачем становить у розмірі 4071,64 грн.
3.12. Позивачем на підставі договору про надання правової допомоги від 17.06.2015р., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №37 від 17.06.2015р., виданою адвокатом ОСОБА_4
4. Щодо правовідносин.
4.1. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
4.2. Частинами 1 та 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
4.3. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
4.4. Відповідно до ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
4.5. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
4.6. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
4.7. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. П.1 ч.2 вказаної статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
4.8. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
4.9. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
4.10. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
4.11. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
4.12. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
4.13. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу.
4.14. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони.
4.15. Відповідно до Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справ. Так, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
4.16. Відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата визначена з 1 січня - 1218грн.
5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів.
5.1. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, яка сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, заподіяна шкода здоровю позивача, в результаті чого він зазнав фізичного болю та душевних страждань, порушене право позивача на відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає судовому захисту, що відповідає вимогам ст.1167, 1187 ЦК України.
5.2. Оскільки позивачем були понесені витрати на придбання ліків, протезування у розмірі 4071,64грн. та вказаний розмір витрат підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для їх відшкодування. Однак, судом встановлено, що позивачем під час лікування було здійснено благодійні внески на суму 1000,00грн., які згідно Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» відносяться до добровільної майнової допомоги, у звязку з чим вказані витрати не підлягають компенсації. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 4071,64грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
5.4. Оскільки позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р.
Керуючись ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215,224-226, 294 ЦПК України, ст.22,23,1166,1167,1187,1195 ЦК України, ст.6 Конвенцієї про захист прав людини і основоположних свобод, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р., суд
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4071,64 грн. (чотири тисячі сімдесят одна грн. шістдесят чотири коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн. нуль коп.).
5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 493,60грн. (чотириста девяносто три грн. шістдесят коп.).
6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, через Дніпровський районний суд м.Херсона. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
6.1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А.Іванищук