Справа № 263/8544/15-ц
Провадження № 2/263/2714/2015
11 вересня 2015 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Артеменко Л.І.,
при секретарі Масюку М.С.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку, моральної шкоди,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 2007 по червень 2015 року працювала у відповідача, на момент звільнення відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі, чим порушені її права на оплату праці та спричинена моральна шкода.
До суду позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відстуністю, вимоги підтримала.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, однак надав письмові заперечення, в яких визнав суму боргу з заробітної плати, послався на недоведеність спричинення факту моральної шкоди та безпідставність вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, оскільки компенсація несвоєчасно виплаченої заробітної плпти провадиться підприємством одночасно з виплатою заробітної плати.
Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановляє заочне рішення.
Згідно ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
В аспекті надання офіційного тлумачення положенням ч. 2 ст. 233 КЗпП України Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Згідно ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За відомостями відповідача розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 94,08 гривень, середньомісячної - 1881,60грн, середньогодинної - 11,76..
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26.06.2015 по 25.08.2015 (період, за який заявлені вимоги) в сумі 3762,50грн ( 1881,60 Х2).
Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, суми та періоду заборгованості, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 700 гривень.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам майнового та немайнового характеру за ставками судового збору на час розгляду справи, у розмірі 521грн35 коп.
Керуючись ст.ст. 95, 115 - 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст.1, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 974 гривні 40 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за серпень 2014 року - 757,61 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.І. Артеменко