Номер провадження 2/754/5347/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13 листопада 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді Шевчука О.П.

при секретарі - Солодухіній Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, 3 - тя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось ПАТ «Дельта Банк» з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателя.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.04.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних строком до 29.04.2018 року.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно якого останнє набуло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договором, укладеним з ОСОБА_2

Крім того, позивач зазначає що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 29.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умов якого останній передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі.

Позичальник ОСОБА_2 прийняті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати обумовлених угодою платежів належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2015 року становить 2 012 500 грн. 86 коп.

Посилаючись на викладене та норми чинного законодавства позивач просить суд позов задовольнити, звернувши стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, шляхом визнання на нього права власності за банком.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у заяві підстав, просить суд заяву задовольнити.

При цьому представник зазначила, що квартира, яка є предметом іпотеки не є єдиним місцем постійного проживання відповідача, а тому підстав для застосування мораторію на стягнення майна не має.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що на даний час чинний Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому представник зазначив, що ОСОБА_2 від виконання своїх зобов'язань за договором не відмовляється, різке зростання курсу валюти унеможливило виконання умов договору.

Заслухавши пояснення представників сторін у справі та дослідивши письмові докази суд встановив наступне.

29.04.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2706/0408/88-223, за умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних строком до 29.04.2018 року (а.с. 7 - 11).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 29.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 2706/0408/88-223-Z-1, за умов якого останній передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 33 -36)

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі.

Позичальник ОСОБА_2 прийняті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати обумовлених угодою платежів належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2015 року становить 2 012 500 грн. 86 коп. та складається з тіла кредиту - 1 314 734 грн., відсотків - 537 941 грн. 88 коп., пеня - 149 686 грн. 32 коп., сума 3 % річних від простроченого тіла кредиту - 5 490 грн. 26 коп., 3% від прострочених доходів по кредиту - 4 466 грн. 40 коп.(а.с. 39).

Сума заборгованості, зазначена позивачем, представником відповідача не оспорювалась.

Крім того, судом встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно якого останнє набуло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договором, укладеним з ОСОБА_2 (а.с. 45 - 53).

Стаття 1 Закону України "Про іпотеку" визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ст. ЗЗ Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено судам, що раво вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК) (п.9 Постанови).

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення у повному обсязі.

Разом з тим, 03.06.2014 року Верховоною Радою України прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Дія зазначеного Закону не забороняє звернути в судовому порядку стягнення на предмет іпотеки, а лише відстрочує виконання рішення судів у випадку задоволення позову до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Значений висновок ґрунтується на правовій позиції Верхового суду України, висловленій 25 березня 2015 року на засіданні Судової палати у цивільних справах за наслідками розгляду справи № 6 - 44цс 15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки .

Відповідно зазначеного правового висновку, який в силу ст. 607 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

Статтею 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання. Вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 3 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Приймаючи до уваги викладене, а також правову позицію, висловлену Верховним судом України, суд вважає правильним відстрочити виконання рішення до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що посилання представника позивача на ту обставину, що квартира, яка є предметом іпотеки не є єдиним місцем проживання відповідача суду не доведені належними доказами, а час факт реєстрації відповідача за іншою адресою не свідчить про це.

Суд також враховує ту обставину, що застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» захистить як інтереси позивача, так і відповідача, який у зв'язку з різкім коливанням курсу валюти потратив під загрозу втрати житла.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2706/0408 - 223 від 29.04.2008 року в розмірі 2 012 500 грн. 86 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 2706/0408/88 - 223- Z - 1 від 29.04.2008 року - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,40 кв.м., що складається з двох кімнат жилою площею 29, 80 кв.м., шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судові витрати в розмірі 6 090 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя