Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква, справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове виселення , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить суд виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири № 149, що знаходиться в м. Біла Церква, Київської області, по вул. Чкалова, 10. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 21, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 39600,00 доларів СІНА строком з 27 лютого 2008 року по 26 лютого 2018 року зі сплатою 13,5 % річних на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між позивачем та ОСОБА_1 27 лютого 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку квартиру № 149, що знаходиться в м. Біла Церква, Київської області, по вул. Чкалова, 10, яка належить їй на праві власності. 03 грудня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. На час звернення до суду заборгованість за кредитним договором не погашена, відповідачі добровільно виселитись не бажають, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просить суд позов задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову, просять суд у задоволені позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, про день час та місце розгляду справи повідомлені вчасно належним чином, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та його представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що також підтверджується письмовими матеріалами справи, 27.02.2008 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» правонаступником якого є позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 21, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 39600,00 доларів США строком з 27.02. 2008 року по 26.02. 2018 року зі сплатою 13,5 % річних на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 27.02. 2008 року було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 1042, згідно якого ОСОБА_1 передає, а АТ «Брокбізнесбанк» приймає предмет іпотеки: квартира № 149, що знаходиться в м. Біла Церква, Київської області, по вул. Чкалова, 10, що належить ОСОБА_1 на праві власності ( а.с. 11-15).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку в квартирі № 149, що знаходиться в м. Біла Церква, Київської області, по вул. Чкалова, 10, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, проживають 4 особи, а саме: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.10).

У відповідача ОСОБА_2 за вказаним Кредитним договором виникла заборгованість, яка була стягнута з нього на користь Банку рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.01.2012 року ( а.с.6-9).

У звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.12.2013 року було звернуто стягнення на вищезазначену квартиру, яка є предметом іпотеки ( а.с.16-25). Вказані судові рішення набрали чинності.

Згідно ст. 61 ЦПК України встановлені обставини судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На час розгляду даної справи міським відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного рішення по стягненню заборгованності, що визнають і не заперечують сторони у справі.

Позивачем 14.04. 2014 року було направлено на адресу відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вимогу про виселення з квартири, яку вони отримали особисто 16.04.2014 року і на час розгляду справи не виконали у добровільному порядку ( а.с.27-30).

По справі також встановлено, що вищезазначена квартира, яка є предметом іпотеки придбана відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2006 року, тобто не за кредитні кошти, що підтверджується копією іпотечного договору (а.с.11-15).

Згідно ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3,4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 109 ЖК України встановлений порядок і підстави виселення із займаного житлового приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Враховуючи наведене судом достовірно встановлено, що квартира, в якій проживають відповідачі, придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Дані висновки, також, узгоджуються і з правовою позицією Верховного Суду України винесеною у справі №6-39цс15 від 18 березня 2015 року, відповідно до якої визначено, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Доводи сторони позивача, викладені у письмових поясненнях суд до уваги не приймає і вважає їх такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

При вирішені справи по суті позовних вимог суд враховує заперечення сторони відповідача і з врахуванням вищезазначених обставин справи вважає за можливе у задоволені позову відмовити.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

З огляду на викладене суд вважає, що сторона позивача не довела суду законність та обгурнтованість заявлених позовних вимог, тому в задоволені позову слід відмовити..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,575,589,590 ЦК України, ст.ст. 6,12, 33, 39,40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 9, 109, 133-2 ЖК України, ст.ст. 10,11, 57-60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22.09.2015 року.

Суддя ОСОБА_6