Справа № 199/3919/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г..

секретарі Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

В С Т А Н О В И В:

У травні місяці 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є її батьком, за згодою якого вона в 2006 році вселилася в квартиру АДРЕСА_1 та в 2013 році зареєструвалася на жилу площу вказаної квартири.

Наразі відповідач чинить перешкоду позивачу у користуванні квартирою: до квартири не впускає, змінив замки на дверях квартири.

Зважаючи на викладене вище. позивач просить встановити факт її простійного проживання з 2006 року у квартирі АДРЕСА_1; встановити факт законності реєстрації на жилій площу квартири; зобовязати ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою № 35 по вул.. М. Малиновського, 48 в м.Дніпропетровську.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги. Просив зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою №35, розташованою по вул.. Маршала Малиновського, 48 м. Дніпропетровську шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири та передачі їй ключів від вхідних дверей та від дверей її особистої кімнати.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилався на те, що спірна квартира за довго ром дарування відчужена на користь третьої особи, наразі позивачка не є членом власником квартири, а отже підстави для вселення відсутні.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, направленим до суду листом просив розглядати справу у свою відсутність.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин

В судовому засіданні встановлено, що за згодою відповідача в 2006 році позивачка вселилася в квартиру АДРЕСА_1, яка належала відповідачу на праві особистої приватної власності.

В 2013 році позивачка зареєструвалася на жилу площу зазначеної вище квартири. Через неприязне ні стосунки, які склалися між позивачем та відповідачем, відповідачка у спірній квартирі не проживає, виселися з неї.

З матеріалів справи убачається, що 21.10.2015 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, згідно якого до ОСОБА_4 перейшло право власності на вказану вище квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 46035125 від 21.10.2015 року. Отже, з 21.10.2015 року відповідач не є власником квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку , які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України.

Таким чином, право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у особи, членами якого вони є; із припиненням права власності особи на будинок, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України на засіданні Судової палати у цивільних справах 05 листопада 2014 року у справі № 6-158 цс 14, №6-10723св08; 6-55662св10.

Так, як співвласники спірної квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужили її ОСОБА_5, то відповідно члени їх сімї та інші особи, які користувалися жилою площею квартири втратили право користування нею. Крім того, позивачка житлом забезпечена, їй належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

За таких підстав суд вважає, що підстави для вселення в квартиру АДРЕСА_3 у позивача відсутні.

До того ж відповідач не є власником спірної квартири, згоди на заміну відповідача представник позивача суду не надавав. Зважаючи на те, що позивачка не навела доказів про порушення її прав відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 383, 405 ЦК України, ст.ст. 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г.Скрипник