Справа № 379/1548/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: Василенка О.М.

при секретарі: Сальник О.Л.,

з участю адвоката: Сокол І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня звернення до суду і протягом трьох років.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що шлюб з відповідачем розірвано рішенням суду 10.10.2015 року. В період перебування її в шлюбі з відповідачем їй було встановлено ІІІ група інвалідності. В зв'язку з хворобою вона змушена була звільнитися з роботи і тепер єдиним її доходом є мінімальна пенсія, розмір якої є недостатнім для задоволення всіх її матеріальних потреб, оскільки її вона витрачає на ліки, харчування та комунальні послуги. Зважаючи на те, що відповідач працює і отримує стабільний заробіток, позивачка вважає, що він може та повинен сплачувати аліменти на її утримання, як непрацездатної особи.

Представник позивачки підтримала позицію останньої.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення пояснив, що інвалідність позивачці встановлена на рік і характер інвалідності не перешкоджає позивачці працювати для повного свого матеріального забезпечення. Він же є інвалідом 2 групи, довічно, і, в зв'язку з цим, також потребує здійснення витрат на ліки, а тому для повного свого матеріального забезпечення продовжує працювати головним бухгалтером в Таращанській міжрайонній виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Вважаючи вимоги позивачки необґрунтованими просить відмовити у їх задоволенні.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.06.1992 року по 18.10.2015 року.

Від спільного проживання сторони мають двох повнолітніх дітей.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0213698, позивачка є інвалідом ІІІ групи з 01.07.2015 року. Причина інвалідності: загальне захворювання, з можливістю працювати в звичайних виробничих умовах з обмеженим робочим днем. Інвалідність позивачці встановлена на строк до 01 липня 2016 року

Відповідач, відповідно до довідки №7678/0202, виданої 06.11.2015 року управлінням Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області, перебуває на обліку як інвалід ІІ групи загального захворювання. Крім того, відповідач працює головним бухгалтером в Таращанській міжрайонній виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

В зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється матеріально утримувати позивачку, як непрацездатну особу, остання звернулася до суду з даним позовом.

Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 75 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально утримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Відповідно до ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу, або протягом року після розірвання шлюбу від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Крім того, законом встановлено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для осіб, які втратили працездатність встановлений з 1 січня 2015 року 949 гривень, з 1 вересня 1074 гривень.

Встановлений розмір пенсії позивачки відповідає законодавчо встановленому розміру прожиткового мінімуму для непрацездатної особи

Виходячи з принципів справедливості і розумності та з урахуванням того, що відповідач є непрацездатним, інвалідом ІІ групи, і, в зв'язку з цим, потребує витрат на придбання ліків, наявність ІІІ групи інвалідності у позивачки, з можливістю працювати в звичайних виробничих умовах з обмеженим робочим днем, отриманням нею пенсії, яка відповідає прожитковому мінімуму для встановленої категорії осіб, недоведеності останньою потреби у наданні їй матеріального утримання відповідачем, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 15, 60, 61, 79, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294-296 ЦПК України, ст.ст. 75, 76 СК України, ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17.11.2015 року.

Головуючий:О. М. Василенко