Справа № 509/1628/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 03.08.2013 р. помер його батько ОСОБА_3 і відкрилась спадщина на спадкове майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. Кооперативна,31 А. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є він та його рідна сестра і дочка спадкодавця ОСОБА_4, яка відмовилась від прийняття спадщини на його користь. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено з тих підстав, що право власності спадкодавця на зазначений вище жилий будинок не підтверджено правовстановлюючими документами, які спадкодавець не оформив за життя.

Посилаючись, що жилий будинок ОСОБА_3 побудував на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні його матері ОСОБА_5, шляхом переобладнання сараю під житлове приміщення, але за життя не встиг в установленому законом порядку оформити право власності на це майно, неможливість отримання свідоцтва про право вна спадщину в нотаріальному порядку, позивач, з урахованням уточнень, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. Кооперативна, буд. 31-Б.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала повністю.

Великодолинська селищна рада просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 145)

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту наведеного вище закону слідує, що до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому не набуття права власності на майно спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 7 і 8 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК).

До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обовязок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК).

Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 6 і 8 постанови від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26?32 Закону № 3038-VI.

У правовій позиції у справі № у справі № 6-130 цс 13 від 04.12.2013 р. Верховний Суд України зазначив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Судом із матеріалів інвентарної справи комунального підприємства «Овідіопольське РБТІ» встановлено, що жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Кооперативна,31 в смт Великодолинське Овідіопольського району належав в рівних частках подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були дідом та бабою позивача у справі.

Після смерті 26.12.1978 р. ОСОБА_6 власником будинку в цілому стала ОСОБА_7 на підставі виданих їй 06.09.1979 р. Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності. (а.с. 26-27 інвентарної справи)

Рішенням виконкому Великодолинської селищної ради ОСОБА_7 дозволено будівництво сараю 3,0 х 5,0 м, гаражу 3,0х6,0 м і переобладнання сараю в жиле приміщення по вул. Кооперативна,31. (а.с. 22 цивільної справи і а.с. 29-30 інвентарної справи)

10.12.1989 г. Макаренко А.Ф. померла. Єдиним спадкоємцем після її смерті була її дочка ОСОБА_7 ( в цей час ОСОБА_2) Т.П., відповідач у справі, яка 28.08.1999 р. отримала в Овідіопольській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Кооперативна,31 в смт Великодолинське. (а.с 54 інвентарної справи)

Син померлої ОСОБА_7 ОСОБА_3, який був батьком позивача, та рідним братом відповідачки ОСОБА_2, в установленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_7 не приймав.

З пояснень сторін судом встановлено, що через декілька років після смерті ОСОБА_7, батько позивача ОСОБА_3 припинив спільне проживання зі своєї дружиною і ОСОБА_2 дозволила йому проживати у приміщенні сараю, який на той час вона переобладнала у літню кухню. При цьому відповідачка також без будь-якого офіційного оформлення відступила ОСОБА_3 підвал, гараж та частину земельної ділянки. В подальшому ОСОБА_3 переобладнав приміщення літньої кухні в житловий будинок. При цьому земельна ділянка йому в установленому законом порядку не виділялась, дозвіл на переобладнання підсобного приміщення в жиле не видавався, проект переобладнання не розроблявся і після завершення переобладнання в експлуатацію спірний будинок не прийнято.

З довідки Великодолинської селищної ради слідує, що з 2006 року на даний час рішення щодо надання у користування ОСОБА_3 земельної ділянки не приймалось. (а.с. 56-57)

Згідно довідки КП «Овідіопольське РБТІ» архівна справа на жилий будинок №31-А по вул. Кооперативна в смт. Великодолинське відсутня. (а.с. 67)

З наведених підстав суд дійшов до висновку, що жилий будинок по вул. Кооперативна,31-Б в смт Великодолинське є самочинним будівництвом, а тому законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Визнання позову ОСОБА_2 і Великодолинською селищною радою суд не приймає тому, що вони суперечать закону, тобто наведеним вище пложенням ст.ст. 331, 376 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215, 218, 3607 ЦПК України, ст.ст. 16,177, 331, 376,1217-1218,1261,1268, ЦК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_8