Номер провадження: 22-ц/785/1836/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Оверіної О.В., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 і представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2013 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири з моменту його вчинення, виселення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та стягнення судових витрат, -

встановила;

18.08.2010 року позивачі звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювали в судовому засіданні, та в остаточній його редакції (т.с.1,а.с.296-299) просили;

- визнати недійсним, з моменту вчинення, договір дарування ? частини кв.№22 на вул. Посмітного, 33 у м. Одесі, укладений 18.09.2009 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 і посвідчений нотаріально, посилаючись на те, що цей договір був вчинений внаслідок навмисного введення в оману дарувальника обдарованою. Позивачі стверджують, що підписуючи договір дарування ОСОБА_7 була впевнена, що підписала документи, пов'язані із спадкуванням 1/2 частини спірної квартири, що належала її сину, який помер 03.09.2009 року. При цьому ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керуватися ними внаслідок нервового потрясіння, яке вона отримала після смерті сина;

- виселити ОСОБА_6 з ? частини кв.№22 на вул. Посмітного, 33 у м. Одесі,

- зазначити в рішенні, що правовими наслідками недійсності правочину є скасування реєстрації права власності за ОСОБА_8 на ? частину спірної квартири, та реєстрація за ОСОБА_2 права власності на 5/8 частин спірної квартири, та реєстрація права власності за ОСОБА_4 на 3/8 частин спірної квартири вказуючи, що ОСОБА_2 є спадкоємцем 5/8 частин квартири, яка належала померлій на праві власності, а ОСОБА_9 спадкоємцем 3/8 частин спірної квартири, яка належала його батьку ОСОБА_10.

Представник відповідача уточнену позовну заяву не визнав у повному обсязі зазначивши, що ОСОБА_6 не вводила в оману ОСОБА_7 і не використовувала психічний стан дарувальника та її похилий вік, а навпаки, перед укладанням договору дарування допомогла ОСОБА_7 пройти обстеження у лікаря психіатра, який встановив її психічний стан, і лише після цього був укладений оспорюваний договір дарування частини квартири. Крім того, при укладанні та підписанні договору дарування ОСОБА_7 приватний нотаріус неодноразово, двома мовами (російською та українською) роз'яснював дарувальнику наслідки вчинення такого правочину та наслідки укладання договору дарування цього майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі у звязку з тим, що заявлені ними вимоги не доведені у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яких їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

За правилами ч.1ст.303 ПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування ? частини кв.№22 на вул. Посмітного, 33 у м. Одесі, який був укладений 18.09.2009 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_6 із ? частини кв.№22 на вул. Посмітного, 33 у м. Одесі із зазначенням правових наслідків недійсності вказаного вище договору дарування про скасування реєстрації права власності за ОСОБА_8 на ? частину спірної квартири, та реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 5/8 частин спірної квартири, та реєстрація права власності за ОСОБА_4 на 3/8 частин спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним оспорюваного договору дарування, тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Суд визнав, що відсутні правові підстави для задоволення цих вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Приписами ст.230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Отже, з урахуванням вимог цієї норми права дії другої сторони правочину повинні носити активний і навмисний характер, та бути спрямованими саме на введення в оману протилежної сторони, а сама омана стосуватися істотних умов договору, що могли вирішальним чином вплинути на рішення цієї сторони укладати таку угоду чи ні.

Як розяснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доводити свої вимоги у цивільному процесі має позивач згідно ч.1ст.11 і ч.1ст.60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, кв.№22 на вул. Посмітного, 33 у м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності від 19.04.1993 року, виданного Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради належала на право власності ОСОБА_7 та її сину ОСОБА_10 у рівних частках.

29.08.2008 року ОСОБА_10 склав заповіт, яким заповідав все своє майно своєму сину позивачу у справі, ОСОБА_4.

03.09.2009 року ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вказаної вище квартири.

03.09.2009 року ОСОБА_7 звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття обовязкової частки у спадщині, яка відкрилася після смерті її сина, та нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №657/09.

18.09.2009 року ОСОБА_7 подарувала 1/2 частину квартири, що належала їй на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 Договір посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрований у реєстрі за №5-1599. В п.14 договору зазначено, що договір прочитаний сторонам нотаріусом уголос, з одночасним усним перекладом тексту з української мови на російську мову.

11.11.2009 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповідала усе своє нерухоме майно ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_13.

16.11.2009 року ОСОБА_7 звернулася до прокуратури Приморського району м. Одеси з проханням повернути їй квартиру посилаючись на те, що ОСОБА_6 ввела її в оману під час укладання цього правочину, а саме: запропонувала їй допомогу в оформленні похоронної процедури після смерті сина, а насправді оформила документи на її частину квартири на себе. Зі змісту заяви не вбачається, якими своїми діями відповідач ввела ОСОБА_7 в оману щодо істотних обставин, що мали значення під час укладання договору дарування квартири. Зміст звернення ОСОБА_7 до прокуратури також не узгоджується і не відповідає змісту укладеного договору дарування, оскільки під час укладання цього договору ОСОБА_7 діяла особисто, а не через довіреного представника, знайомилася з умови договору та посвідчила їх своїм підписом.

19.11.2009 року ОСОБА_7 померла.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології при Міністерстві охорони здоровя України була проведена повторна посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза за №12 від 25.03.2015 року, за висновками якої ОСОБА_7 на період укладання договору дарування 18.09.2009 року виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу у вигляді легкого когнітивного розладу. Ці розлади не досягали ступеню, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керуватися ними. Тому, укладаючи договір дарування 18.09.2009 року, ОСОБА_7 усвідомлювала значення своїх дій і могла керуватися ними.

Отже, доказів того, що ОСОБА_6 скористалася психічним та емоційним станом ОСОБА_7, яка внаслідок передчасної смерті сина в у силу свого похилого віку не повністю усвідомлювала у момент підписання договору дарування значення своїх дій, та шляхом обману умовила підписати договір дарування 1/2 частини квартири, яка належала їй на праві спільної частково власності позивачами не надано. Крім того їх доводи з приводу психічного стану ОСОБА_7 під час укладання оспорюваного правочину спростовуються вказаними вище висновками повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

З урахуванням наведеного колегія судів визнає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що заявлені позивачами вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору дарування не доведені ними у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_4, так як відсутні правові підстави для їх задоволення. ОСОБА_6 правомірно набула право власності на ? частину кв.№22 на вул. Посмітного, 33 у м. Одесі, тому правових підстав для виселення її із цього приміщення із зазначенням правових наслідків недійсності вказаного вище договору дарування про скасування реєстрації права власності за ОСОБА_8 на ? частину спірної квартири та реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 5/8 частин спірної квартири, та реєстрація права власності за ОСОБА_4 на 3/8 частин спірної квартири немає.

Доводи апеляційної скарги представників позивачів не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції вони не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Апелянти не довели наявність умислу у діях ОСОБА_6 ознак введення в оману дарувальника під час укладання оспорюваного правочину. Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не були стороною в договорі дарування, не могли перебувати під впливом обману під час укладення цього договору, а тому зобовязані були довести наявності такого обману на підставі доказів, які б свідчили про такий обман. Звернення ОСОБА_7 до прокуратури є доказом того, що вона під час укладання договору дарування не перебувала під впливом обману, а лише мала бажання розірвати цей договір з причин, які вона не вказала у зверненні до прокуратури.

Колегія суддів визнає, що між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 існували відносини, які ґрунтувалися на особистій довірі одна до одної. Так, ОСОБА_7 за життя видала довіреність на імя відповідача з правом одержувати за неї пенсійні виплати, а також видала довіреність на вчинення певних дій, в тому числі і поховання сина, що свідчить про те, що ОСОБА_7 повною мірою розуміла значення своїх дій, розрізняючи такі правочини як видачу довіреності та складання договору дарування квартири. Також після смерті ОСОБА_7 відповідач провела її поховання.

Колегія суддів не приймає до уваги у якості належного доказу про психічний стан ОСОБА_7 під час укладання оспорюваного правочину висновки комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» від 12.03.2014 року, якою визнано, що на час укладання цього правочину ОСОБА_7 « … абсолютно не розуміла значення своїх дій і абсолютно не могла керуватися ними в результаті хронічного, стійкого психічного розладу в результаті судинного захворювання головного мозку зі стійким, вираженим психоорганічним синдромом, адаптаційного розладу, в результаті передчасної смерті сина , на фоні старечої дряблості», оскільки ці висновки суперечать медичним документам, які були надані експертам для проведення експертизи. Медичними документами підтверджена наявність ознак органічного ураження головного мозку судинного ґенезу у вигляді когнітивного розладу, який не впливав на здатність усвідомлювати ОСОБА_7 значення своїх дій і керуватися ними під час укладання правочину. Крім того, у медичних документах відсутні відомості про те, що захворювання головного мозку ОСОБА_7І були викликані в результаті передчасної смерті сина та фізичного стану її організму у віці 84 роки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Керуючись ч.1ст.303, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 і представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

ОСОБА_14

ОСОБА_15