Справа № 539/538/15-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

при секретарі Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Свій позов мотивувала тим, що у 1972 році її батьки побудували будинок №2 по вулиці Тернівській в м.Лубни. Після смерті батька ОСОБА_3, який помер 05.04.1979 року, її мати ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_5 отримали спадщину за законом .

Відповідно до свідоцтва про право спадщину за законом від 09.01.1980 року за № 423, видане державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори, її брат успадкував 1/4 частину будинку №2 по вулиці Тернівській в м.Лубни, відповіно материна частка в домоволодінні становила 3/4 частини.

Її мати ОСОБА_4 померла 02.07.1990 року . Ії брат прийняв спадок після смерті матері 3/4 частини домоволодіння, відповідно до свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, виданого державним нотаріусом 21.04.1992 року. В лютому 2012 року брат позивачки - ОСОБА_5 звернувся до лікаря, який діагностував йому онкологічне захворювання та направив його на обстеження до Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру.

Сім"ї і дітей у ОСОБА_5 не було, тому позивачка повністю займалась його лікуванням, доглядала за ним після операції, лікувалися в різних медичних установах, всі матеріальні затрати з цього приводу лягли на її плечі. При життєво, ще до його хвороби у неї з позивачем була домовленість, так як у нього своїх дітей та сім"ї не було, що він залишить все своє майно дітям позивача.

На весні 2013 року її брат повідомив їй, що він бажає скласти на неї заповіт. 10.04.2013 року ОСОБА_5 в Другій Лубенській державній нотаріальній конторі склав заповіт з приводу розпорядження всім належним йому майном на ім"я позивачки.

08.10.2013 року ОСОБА_5 помер. В установлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори з приводу подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її брата, але державний нотаріус повідомила про існування іншого заповіту, складеного за місяць до смерті брата на ім"я бувшої дружини брата - ОСОБА_2.

Позивачка зазначає, що стан здоров"я ОСОБА_5 у серпні 2013 року різко погіршився, з 15.05.2013 року він знаходився на знеболюючих препаратах, та був в такому стані, що взагалі його неможливо було залишати самого, так як він знаходився в депресивному стані, був схильний до навіювання, потребував постійної сторонньої допомоги. Так як він в силу своєї хвороби, не розумів всіх обставин і ситуації, які відбувалися, страждав на психічні і поведінкові розлади, що істотно вплинуло на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На початку вересня позивачці необхідно було від"їхати до себе додому для вирішення матеріальних питань, тому вона попрохала бувшу дружину брата та їхнього двоюрідного брата залишитись з ним та доглядати за ОСОБА_5, бо він не міг існувати без сторонньої допомоги. Позивачка стверджує, що саме в цей період, коли вона була відсутня, був складений заповіт на ОСОБА_2 Отже, позивачка вважає, що на момент укладання останнього заповіту, її брат ОСОБА_5 знаходився у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок тяжкої хвороби, а тому заповіт не відображає його дійсну волю та повинен бути визнаний недійсним.

У своєму позові прохає визнати заповіт від імені ОСОБА_5 від 06.09.2013 року на користь ОСОБА_2 - недійсним.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, прохали його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, її представник та третя особа Приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 позов не визнали, прохали в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, вважає в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 Останньому на праві приватної власності належало домоволодіння, розташованого за адресою м.Лубни, вул.Тернівська, 2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданих державними нотаріусами Другої Лубенської держнотконтори 21.04.1992 року та 09.01.1980 року (а.с. 15-16).

08.10.2013 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 253883 (а.с.13) . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. Ще за своє життя ОСОБА_5 06.09.2013 року склав заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідав своїй колишній дружині - ОСОБА_2 (а.с.97). Вищезазначені обставини сторонами визнаються і не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позов заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З акту судово-психіатрічного експерта № 575 від 02.11.2015 року (а.с.47-73) вбачається, що ОСОБА_5 Олексійолвич 06.09.2013 року о 08год. 45 хв. під час укладання (посвідчення) заповіту виявляв ознаки вираженого астенічного розладу органічного походження.

Наявний у ОСОБА_5 астенічний розлад не позбавляв, але істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 06.09.2013 року.

Таким чином проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеному в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України .

Крім цього, з листа заступника головного лікаря з поліклічного розділу роботи Лубенської КЦМЛ за № 01-8/638 від 13.03.2015 року (а.с.146) та листа головного лікаря Лубенського обласного наркодиспансеру № 168 від 12.03.2015 року (а.с.148) вбачається, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку відповідно у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що при складанні ОСОБА_7 заповіту на користь ОСОБА_2 його виявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складання заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Також підставою для визнання правочину недійсним по ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Вказану правову позицію зазначив Верховний Суд України у своїй ухвалі від 29.02.2012 року по справі № 6-цс12.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що не має підстав визнати заповіт ОСОБА_5 від 06.09.2013 року недійсним .

Крім цього, відповідачка при розгляді справи понесла витрати, пов"язані з наданням юридичної допомоги в розмірі 9234 грн. 58 коп., які прохає стягнути з позивача на свою корить. Суд погоджується із розрахунком представника відповідача щодо витрат на правову допомогу і вважає, що вказані витрати на підставі ч.1 ст.89 ЦПК України повинні бути стягнуті на користь відповідача.

Керуючись ч.1 ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України , ст.ст.10, 15, 60, 61, 89 212, 213, 214 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9234 гривні 58 копійок витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_8 С. В.