Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, про позбавлення батьківських прав за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є дідом малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьками дитини є його син ОСОБА_7 та ОСОБА_5, шлюб між якими на момент народження сина укладено не було. Батьківство ОСОБА_7 було встановлено рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 7 серпня 2014 року. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 3 вересня 2013 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначав, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Тростянецькій районній державній адміністрації Сумської області від 20 серпня 2014 року № 2 йому було надано дозвіл на виховання та проживання у нього малолітнього ОСОБА_6, а 26 серпня 2014 року йому передали дитину, про що було складено відповідний акт. З цього часу відповідачка не виконує належним чином батьківські обов'язки щодо матеріального забезпечення, фізичного, духовного та морального розвитку сина. Також зазначав, що до моменту передачі внук був відібраний у матері та перебував у Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини у період з 11 лютого 2014 року по 26 серпня 2014 року.

Ураховуючи наведене, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина ОСОБА_6

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди, з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пп. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», правильно застосувавши ст. 164 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно вважали, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, у даному випадку на матір малолітнього ОСОБА_6, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного з'ясування обставин справи, зокрема її ставлення до малолітнього сина. При цьому суди вірно виходили з того, що відповідачка не розірвала зв'язку з дитиною, навідує її, тому підстав вважати, що відповідачка свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки, немає.

При цьому суди вірно, з урахуванням вимог ст. ст. 57, 212 ЦПК України, дали оцінку висновку органу опіки та піклування (ст. 19 СК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне, згідно зі ст. 337 ЦПК України відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник