справа № 489/5369/15-ц
номер провадження 2/489/2547/15
Рішення

Іменем України

18 листопада 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Служба в справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача та визнання права власності

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому просила витребувати від відповідача, як добросовісного набувача, квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на неї.

Позивач вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2008 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. 06.02.2015 в неї пропав паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру. Висновком органу міліції перевірку за її заявою про зникнення документів припинено, так як встановити місце знаходження документів не виявилось можливим. Після звернення до нотаріуса за дублікатом договору купівлі-продажу нерухомого майна стало відомо, що власником її квартири на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2015 став ОСОБА_4

Посилаючись на незаконне відчуження квартири позивач в порядку статті 388 ЦК України звернулася до суду з віндикаційним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає, що позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 17.11.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 6027, позивачу ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Державна реєстрація права власності позивача на квартиру підтверджена Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2008.

Під час розгляду справи позивач та її представника пояснили, що у лютому 2015 року позивач виявила по місцю свого проживання зникнення паспорту та інших документів, в т.ч. на квартиру. Після чого звернулася до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з відповідною заявою. Однак, висновком органу міліції від 06.02.2015 перевірку по заяві позивача припинено через неможливість встановити місцезнаходження документів.

Після звернення позивача до нотаріуса за отриманням дублікату правовстановлюючого документу на квартиру, їй стало відомо, що власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2015 став відповідач ОСОБА_4 При цьому, будь-яких документів на відчуження квартири позивач не підписувала і своєї згоди нікому не надавала.

Із письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_5 вбачається, що 11.02.2015 за реєстровим номером 268 вона посвідчила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладено між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 Угоду укладено після встановлення осіб (продавця і покупця), зясування обставин щодо не порушення прав та інтересів дітей, для чого було витребувано довідку про склад сімї за адресою відчужуваної квартири, а також звіт про оцінку майна.

Сумніви в достовірності документів в нотаріуса не виникли.

При дослідженні наданих приватним нотаріусом копій документів, в судовому засіданні 03.11.2015 позивач пояснила, що в нотаріуса не була і договору та жодної заяви, що повязана із відчуженням квартири не підписувала.

По також пояснила, що наявний в документах приватного нотаріуса паспорт дійсно її, але на вклеєних до нього фотографіях зображено іншу особу.

Невідповідність фотографії, вклеєної до колишнього паспорту позивача, із її зображенням у новому паспорті, виданому 18.04.2015, є явним, що також підтверджується при встановленні судом особи позивача.

Серед наданих приватним нотаріусом документів є довідка ЖЕК № 16 ЖКП ММР «Південь» від 10.02.2015 № 3840, відповідно до якої АДРЕСА_2 власником особового рахунку є ОСОБА_3, яка в квартирі проживає одна і вибула 10.02.2015.

Між тим, ця довідка спростовується довідкою ЖЕК № 16 ЖКП ММР «Південь» від 11.11.2015 № 279 в якій вказано, що в журналі реєстрації довідок зареєстрована довідка за № 3840, яка видана ОСОБА_6 12.01.2015.

Іншою довідкою ЖЕК № 16 від 11.11.2015 № 8947 підтверджено, що АДРЕСА_3 зареєстровано 2 (дві) особи ОСОБА_3, яка є власником особового рахунку, та малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зняття 10.02.2015 позивача з реєстрації по місцю проживання (адресі спірної квартири) підтверджується відміткою в її колишньому паспорті, копія якого є серед документів, що надійшли до суду від приватного нотаріуса.

Проте, в новому паспорті позивача проставлена відмітка про реєстрацію її місця проживання в м.Миколаєві АДРЕСА_4 з 01.01.2009. При цьому, відсутня відмітка про зняття її реєстрації за вказаною адресою.

Витягом з кримінального провадження № 040002922 представник позивача підтвердив про реєстрацію 18.06.2015 кримінального провадження за частиною третьою статті 190 КК України за заявою ОСОБА_3

Судом встановлено, що по теперішній час позивач проживає в спірній квартирі і вимоги про виселення до неї не предявлялися.

Таким чином, протиріччя між дослідженими судом доказами, свідчать про підроблення документів та відчуження на підставі них власності позивача по-за її волею.

Судом також встановлено, що набуваючи права на квартиру відповідач не знав, що особа, яка відчужувала спірну квартиру, не мала на вчинення таких дій.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За положеннями пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відтак, приписами статті 388 ЦК України встановлено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, коли майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею, а в добросовісного набувача, який набув таке майно безоплатно, без обмежень.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, належним способом захисту порушеного права власності в даній ситуації є витребування майна шляхом пред'явлення віндикаційного позову до відповідача, як добросовісного набувача, що і зроблено позивачем.

Враховуючи, що спірна квартира вибула з володіння позивача по-за її волею за відплатним договором, який укладено з відповідачем особою, яка не мала права на таке відчуження, про що відповідачу відомо не було, вимога про витребування спірної квартири є правомірною та підлягає задоволенню.

Доводи представника відповідача про не підтвердження належними і допустимими доказами підроблення документів позивача, суд до уваги не приймає, крім того вони спростовуються наявними у справі доказами.

Щодо визнання права власності на спірної квартири то така вимогу зайвою, оскільки рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Із предмету прозову вбачається, що позивач заявила вимоги майнового характеру та на підставі звіту про оцінку майна від 14.07.2015 визначила ціну позову в 76284,00 грн.

В якості судового збору сплатила 726,84 грн. (чек № 0130 від 11.08.2015) та додатково 487,20 грн. (квитанція № 0.0.456352772.1 від 03.11.2015), всього 1214,04 грн.

Таким чином надмірна сплата судового збору складає 451,20 грн., яка підлягає поверненню позивачу на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Так, як майнові вимоги задоволено частково, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 762,84 грн. судового збору.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_4, як добросовісного набувача, на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5, яка належала їй на праві власності на підставі договору-купівлі продажу від 17.11.2008, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 6027.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 762,84 грн. (сімсот шістдесят дві гривні 84 коп.).

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір в розмірі 451,20 грн. (чотириста пятдесят одна гривня 20 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його проголошення, а особою, яка приймала участь у справі але була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 19.11.2015