Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,
за участю прокурора Тертишника О.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Мукачівського району до Мукачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_6, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, Управління Держземагентства в Закарпатській області, про визнання недійсними розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації та державного акта про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року прокурор Мукачівського району звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що земельна ділянка була виділена ОСОБА_6 з порушенням чинного законодавства. Зокрема, перед виділенням земельної ділянки проект її відведення не пройшов державної експертизи, межі земельної ділянки не погоджені із суміжними землекористувачами, земельна ділянка знаходиться в прибережній смузі, вилучення земельної ділянки у попереднього користувача проведено з порушенням закону, зміна цільового призначення земельної ділянки не проведена.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації від 24 вересня 2004 року № 316 в частині надання земельної ділянки ОСОБА_6

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0260 га, виданий ОСОБА_6

Повернуто у державну власність земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,0260 га, яка знаходиться в урочищі «Синяк» на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області за межами населеного пункту.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року заочне рішення місцевого суду скасовано, у задоволенні позову прокурора Мукачівського району відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації від 24 вересня 2004 року № 316 надано земельну ділянку у власність ОСОБА_6 для ведення садівництва та будівництва й обслуговування жилого будинку за межами населеного пункту Чинадіївської селищної ради загальною площею 1,3000 га.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 листопада 2013 року № 000066 Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області та дійшов висновку, що вказане розпорядження є незаконним, оскільки:

- не було виготовлено висновок державної експертизи землевпорядної документації стосовно проекту відведення всупереч ст. 118 ЗК України, постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677;

- чинне законодавство забороняло надання земельних ділянок в межах прибережних захисних смуг для садівництва; проект відведення земельної ділянки виготовлено всупереч вимогам ч. 5 ст. 116 ЗК України, у ньому відсутній акт встановлення та погодження меж суміжними користувачами, що суперечить вимогам ст. 198 ЗК України;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на графічному зображенні містить інформацію про опис меж ділянки, де напрямок «В-Г» є прибережною захисною смугою р. Синявка, однак погодження управління водного господарства за вказаним об'єктом відсутнє;

- земельна ділянка ОСОБА_6 для ведення садівництва на момент її передачі належала до категорії угідь «сіножаті» і зміни цільового призначення не було проведено.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що спірна земельна ділянка розміром 0,0260 га виділена відповідачу для садівництва, а не для двох цілей та не у розмірі 1,3 га.

Акт перевірки дотримання норм земельного законодавства, в якому зазначено, що спірна ділянка знаходиться в прибережній смузі, базується лише на описі меж графічного зображення, де зазначено, що по контуру В-Г дана ділянка межує з прибережною смугою.

Однак контури ділянки на графічному зображенні - це межі даної ділянки з іншими земельними ділянками і земельна ділянка ОСОБА_6 за ці межі не заходить. Так, дана земельна ділянка по контуру А-Б межує із землями загального користування, по контуру Б-В межує із землею гр. ОСОБА_7, а по контуру В-Г межує з прибережною смугою.

Наявні у справі матеріали, зокрема висновки Латорицької державної територіальної інспекції, Мукачівського районного відділу земельних ресурсів, свідчать про те, що спірна земельна ділянка вже раніше знаходилась у користуванні, та дають підстави вважати, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами прибережної смуги, а не у водоохоронній зоні.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення. Отже, при виділенні даної земельної ділянки не було необхідності змінювати її цільове призначення, оскільки таке призначення фактично не змінювалось. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Земельне законодавство, що було чинним на момент виділення спірної земельної ділянки і діє в даний час, не передбачало необхідності переведення земельних ділянок всередині категорії, тобто з одного до іншого виду даної категорії.

Також станом на 22 вересня 2004 року (час виділення земельної ділянки) Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації» <nau://ukr/1808-15>, зокрема, ст. 9, яка передбачала випадки обов'язковості такої експертизи, не відносила документацію із землеустрою щодо виділення громадянам земельних ділянок для садівництва до документів, які підлягають обов'язковій державній експертизі.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко