Справа № 439/67/14 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/562/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом прокурора Золочівського району Львівської області в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 , треті особи: Приватний нотаріус Швець О.В., ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,-

в с т а н о в и л а :

17 січня 2011 року прокурор Золочівського району Львівської області в інтересах ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом, який в подальшому уточнив ( т. 1 а.с. 134-136), та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, який був укладений 18 квітня 2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_4, і визнати недійсним договір купівлі-продажу цього жилого будинку від 18 серпня 2007 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_14, а будинок в АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_7 Позовні вимоги мотивував тим, що в 2010 році ОСОБА_15 стало відомо, що вона не являється власником будинку по АДРЕСА_1 по невідомих для неї підставах. Перевірикою встановлено, що в 2005 році відповідач ОСОБА_14, переконавши ОСОБА_7, що довіреність необхідна для призначення чи збільшення пенсії домігся того, що 10.06.2005 року, його мати підписала довіреність на відповідача, яка була нотаріально посвідчена В подальшому, скориставшись зазначеною довіреністю, відповідач , з метою заволодіння житловим будинком ОСОБА_7, без її на то згоди, 18.04.2007 року уклав від її імені фіктивний договір купівлі-продажу цього будинку з ОСОБА_4, який не переходив жити у придбаний будинок і ніяких коштів позивачці не платив. В подальшому, діючи , лише з однією метою , незаконно заволодіти будинком позивачки , 18.08.2007 року ОСОБА_14 підмовляє ОСОБА_4 і укладає з ОСОБА_4 ще один фіктивний договір купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку, за який ОСОБА_4 не одержував від ОСОБА_14 ніяких коштів. Оформляючи ці фіктивні договори ОСОБА_14 переслідував мету позбавити свою матір права власності на будинок. Про фіктивність договорів говорить те, що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_14 в подальшому не зареєстрували право власності в Золочівському МБТІ на цей будинок за собою. Тобто власником спірного будинку, шляхом укладення фіктивних договорів купівлі-продажу став відповідач ОСОБА_14 Посилаючись на ст.ст. 215,234 ЦК України , просив задоволити позов.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 17 січня 2012 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2012 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року рішення Золочівського районного суду Львівської області від 17 січня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі суду касаційної інстанції було зазначено, що при новому розгляді , слід звернути увагу на те, що відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року роз»яснив, що в разі , якщо на виконання правочину, було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Визнаючи спірні договори купівлі-продажу недійсним через їх фіктивність, суди на вказане уваги не звернули.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено представником ОСОБА_7 - ОСОБА_8, який покликаючись на незаконність оскарженого рішення просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не було враховано і досліджено всіх обставин справи. Більше того суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову, навіть не вказав у ньому матеріальний закон, який слід було застосувати при вирішенні спору, а послався лише на норми ЦПК України. Прокурор Золочівського району в позові просив визнати недійсним обидва договори купівлі-продажу, а суд в рішенні вказав лише про один договір. Також суд , порушивши вимоги ЦПК, не допитав із сторони позивача жодного свідка.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10.062005 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_14 бути її представником при укладенні дозволених законом правочинів, а також вчиняти будь-які інші дії щодо належного їй на праві власності рухомого та нерухомого майна. ОСОБА_14 на підставі вказаної довіреності в інтересах ОСОБА_7 18.04.2007 р. уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_4, за яким ОСОБА_4 придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. На момент укладення вказаного договору ОСОБА_7 перебувала в шлюбі з ОСОБА_16, який 18.04.2007 р. надав дозвіл на відчуження ОСОБА_17 спірного будинку та підтвердив, що договір укладається в інтересах сім'ї та є спільним волевиявленням. 20 квітня 2007 р. ОСОБА_4 зареєстрував право власності на спірний житловий будинок у Золочівському МБТІ 18.08.2007 р. між ОСОБА_4, та ОСОБА_14 укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями. Згідно повідомлення Золочівського МБТІ від 09.02.2011 р. власником спірного будинку є ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_14 помер.

Виходячи із встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.04.2007 р. не було умислу з боку двох сторін на укладення фіктивного договору, оскільки ОСОБА_7 була стороною договору і з її сторони умислу на укладення фіктивного договору не було. Позивач, який вимагає визнання правочину фіктивним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, чого в даному випадку ОСОБА_7 не доведено. Крім цього позивачем ОСОБА_7 не доведено, що доручення від 10.06.2005 р., яке вона видала своєму сину ОСОБА_14 було видано лише для перерахунку пенсії, оскільки даним дорученням вона уповноважила сина на три роки бути її представником при укладенні дозволених законом правочинів, а також вчиняти будь-які інші дії щодо належного їй на праві власності рухомого та нерухомого майна. Твердження позивачки про те, що доручення видане для перерахунку пенсії є голослівними та не підтверджені жодними належними доказами. Доручення не було відкликане чи скасовано і майже через два роки 18.04.2007 р. був укладений оспорюваний правочин. Натомість, починаючи з літа 2005 р. позивачка у спірному житловому будинку не проживала і не цікавилася ним. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України ні позивачка, ні її представник не представили суду доказів, що оскаржуваний договір є фіктивним і такі судом не здобуто. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що доводи позивача спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи, а тому немає підстав для задоволення позову. Так як суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, тому правовий інститут позовної давності не підлягає до застосування.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У позовній заяві прокурор зазначав, що первісний відповідач ОСОБА_14, скориставшись довіреністю , отриманою від ОСОБА_7 шляхом домагань, з метою заволодіння житловим будинком ОСОБА_7, без її на то згоди, 18.04.2007 року уклав від її імені договір купівлі-продажу цього будинку з ОСОБА_4, а в подальшому діючи , лише з однією метою , незаконно заволодіти будинком позивачки, 18.08.2007 року ОСОБА_14 стає власником цього будинку на підставі договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_4 При цьому посилаючись на дві правові підстави, а саме на ст. ст. 215, 234 ЦК України просив задоволити позов.

Відтак, посилаючись на те, що оспорювані договори були наслідком неправомірних дій представника позивача -ОСОБА_14, водночас прокурор просив визнати оспорювані договори недійсним з правових підстав , які передбачають:

недійсність правовочину в момент вчинення якого сторонами не були додержані вимоги , які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

недійсність правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Провадження у справі було відкрито ухвалою суду першої інстанції від 03 лютого 2011 року. На той час відповідача ОСОБА_14 не було в живих, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи судами, прокурором і ОСОБА_7 не було надано доказів в підтвердження тієї обставини, що довіреність від 10.06.2005 року була видана ОСОБА_7 її представнику ОСОБА_14 під впливом обману чи насильства з боку ОСОБА_14, а також не було надано доказів в підтвердження тієї обставини, що оспорюваний договір-купівлі продажу від 18.04.2007 року було вчинено в результаті зловмисної домовленості її представника - ОСОБА_14 з другою стороною договору - ОСОБА_4. Не було наведено стороною позивача доводів та не надано доказів, які давали б підстави для висновку про те, що договір купівлі-продажу від 18.04.2007 року підлягав визнанню недійсним з підстав, недодержання при його укладенні вимог, встановлених частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Оскільки на час відкриття провадження у справі, первісний відповідач- ОСОБА_14 помер, і його ставлення до заявленого позову не могло бути з»ясовано, а стороною позивача не було заявлено позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 10.06.2005 року , та не було надано доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору від 18.04.2007 року з підстав, передбачених статтями 215, 232 ЦК України, то позов не міг бути задоволений і з вищезазначених правових підстав.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що у справі не було доведено фіктивності договору купівлі-продажу від 18.04.2007 року, також з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин , який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, виходячи із змісту вищезазначеної правової норми , при укладенні фіктивного договору ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину . Якщо одна сторона діяла лише «для вигляду», а інша намагалась досягти правового результату, то такий правочин не підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів вважає, що наявними у справі письмовими доказами, а саме:

нотаріально посвідченою заявою від 18.04.2007 року чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_19, поданою при укладенні договору купівлі-продажу спірного будинку від 18.04.2007 року, про надання згоди на продаж його дружиною ОСОБА_7 спірного житлового будинку в інтересах їхньої сім»ї, що відповідає їхньому спільному волевиявленні ( т. 1 а.с. 29);

нотаріально посвідченою за реєстраційним № 2096 договором купівлі-продажу від 18.04.2007 року у якому зазначається, що продаж за домовленістю сторін вчинено за 98922 грн, які продавець одержав від покупця ще до підписання цього договору (т. 1 а.с. 19);

державною реєстрацією права власності на спірний будинок за ОСОБА_4, проведеною Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 20.04.2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2007 року ( т. 1 а.с. 36), -

доведено наявність намірів обох сторін правочину створити правові наслідки , обумовлені договором купівлі-продажу, оскільки:

будинок, який був спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_16- ОСОБА_7 був відчужений 18.04.2007 року за відплатним правочином за письмовою згодою другого з подружжя;

після укладення договору від 18.04.2007 року набувач спірного будинку за відплатним договором - ОСОБА_4 20.04.2007 року здійснив правову реєстрацію за ним права власності на придбаний будинок.

У зв»язку з відсутністю правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.04.2007 року, не підлягали до задоволення і позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.08.2007 року, стороною якого позивач ОСОБА_7 не була , та не підлягали також до задоволення позовні вимоги про застосування наслідків правочину, який не було визнано судом недійсним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права , доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.