Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/1105/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Парій О.В.
№22-ц/778/5573/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року у справі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - Банк) про стягнення суми вкладу та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому остаточно просив:

- визнати неправомірними дії відповідача в затриманні SWIFT переказу №1 від 20 січня 2015 року;

- стягнути з відповідача на його користь 6399 доларів США, в тому числі 6380 доларів США суми вкладу, переказ якого не здійснений, та 19 доларів США, що залишилися на поточному рахунку;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 07 жовтня 2014 року він уклав депозитний договір № 016-07510-071014 з Банком, відповідно до якого передав Банку, а Банк прийняв, грошову суму в розмірі 2500 доларів США на строк 91 день до 05 січня 2015 року зі сплатою 12% річних в кінці строку. Крім цього, 28 листопада 2014 року він уклав депозитний договір №4364 з банком, відповідно до якого передав Банку, а Банк прийняв, грошову суму в розмірі 3800 доларів США на строк 30 днів до 28 грудня 2014 року зі сплатою 8,25% річних наприкінці строку. Після закінчення дії цих договорів гроші з нарахованими відсотками були зараховані на його поточний рахунок. Вказує, що 14 січня 2015 року він звернувся до Банку з письмовою заявою з проханням перерахувати SWIFT переказом грошові кошти в розмірі 6380 доларів США з поточного рахунку на рахунок, відкритий ним в АТ «Сбербанк России». До заяви додав реквізити Банку отримувача. 18 січня 2015 року він отримав відповідь про те, що для здійснення даної операції необхідно звернутися до відділення Банку та надати повний пакет документів. 19 січня 2015 року були оформлені технічні рахунки для здійснення операції переказу та виконана заявка на перерахунок коштів на вказані рахунки. 20 січня 2015 року після внесення ним грошей в сумі 3050 грн. на технічний рахунок, як комісійний збір 3% за курсом НБУ, було оформлено платіжне доручення № 1 від 20 січня 2015 року на SWIFT переказ з відміткою за строками виконання переказу як «терміновий». Після спливу трьох днів він неодноразово звертався до відділення банку з проханням повідомити причину затримки переказу. 28 січня 2015 року звернувся з письмовою заявою з проханням повідомити причину затримки переказу. Відповідь не надійшла. Зазначає, що діюче законодавство передбачає обов'язок Банку повернути вкладнику депозит або розпорядитися вкладом на розсуд вкладника. Він забажав здійснити SWIFT переказ на свій рахунок в іншому банку в межах України, сплативши комісійний збір 3% в сумі 3050 грн. шляхом внесення вказаної суми на технічний рахунок відповідно до тарифів для здійснення даної операції. Вважає, що Банк, не здійснивши переказ в установлені строки, незаконно утримує його кошти. Позивач зазначає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в наступному: - необхідність неодноразового відвідування відділення Банку, переміщуючись по місту в транспорті загального користування, що для нього є важким, оскільки він є інвалідом 3 групи та переніс 2 тяжкі виробничі травми та інфаркт; - втрата особистого часу в зв'язку з перебуванням у великих чергах на прийом до спеціаліста банку; - затримка переказу грошових коштів, що викликало емоційний стрес та нервову напругу; - затримка грошових коштів на технічних рахунках, обмежило доступ до вкладу та право вільного користування заощадженнями; - перебування коштів на технічних рахунках не передбачає винагороди у вигляді відсотків або відшкодування інфляційних втрат.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року (а.с. 60-62) позов ОСОБА_2 до Банку про стягнення суми вкладу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів, які перебувають на поточному рахунку НОМЕР_1, відкритому відповідно до договору банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти від 09 серпня 2012 року № 003-04519-090812, в розмірі 6399 (шість тисяч триста дев'яносто дев'ять) доларів 00 центів США, що станом на 15 квітня 2015 року становить 146706 (сто сорок шість тисяч сімсот шість) гривень 99 (дев'яносто дев'ять) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року (а.с.91) заяву Банку про перегляд зазначеного заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як відповідач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.95-96) просив рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення з Банку на користь ОСОБА_2 суми грошових коштів, які перебувають на поточному рахунку НОМЕР_1, відкритому відповідно до договору банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти від 09 серпня 2012 року № 003-04519-090812, в розмірі 6399 (шість тисяч триста дев'яносто дев'ять) доларів 00 центів США, що станом на 15 квітня 2015 року становить 146706 (сто сорок шість тисяч сімсот шість) гривень 99 (дев'яносто дев'ять) копійок позову позивача скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У судове засідання 12 листопада 2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.108-109) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 3, 4, 57-62, 88, 208, 209, 212-215, 224-228, 293, 294 ЦПК України, ст.ст. 23, 1058-1061, 1066-1076, 1167 ЦК України (2003 рік), ст.ст. 2, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі у частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між Банком та ОСОБА_2:

-07 жовтня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Дякуємо за довіру-2» у доларах США № 016-07510-071014 (а.с.6), за умовами якого позивач вніс, а Банк прийняв, на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 2500 доларів США на строк по 05 січня 2015 року з виплатою відсотків в розмірі 8,00 % річних; за умовами договору (п.1.10) вклад виплачується по закінченню строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий в установі Банку;

- 28 листопада 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у доларах США № 4364 (а.с.5), за умовами якого позивач вніс, а Банк прийняв, на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 3800 доларів США на строк по 28 грудня 2014 року з виплатою відсотків в розмірі 8,25 % річних; за умовами договору (п.1.10) вклад виплачується по закінченню строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки НОМЕР_1, відкритий в установі Банку.

Відповідно до договору № 003-04519-090812 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти, укладеного 09 серпня 2012 року між Банком та ОСОБА_2 (а.с.36), Банк відкрив клієнту поточний рахунок у доларах США НОМЕР_1, випустив та надав платіжну картку. Підпунктами 3.4.1. та 3.4.2. пункту 3.4. розділу 3 вказаного договору визначено, що клієнт має право за допомогою картки отримувати готівкові кошти в касах банку та інших банків, пунктах видачі готівки і банкоматах за умови наявності коштів на рахунку у випадках, передбачених чинним законодавством та при виконанні умов цього договору. Робити перерахування коштів зі свого рахунку на інші власні рахунки та на рахунки інших осіб, проводити безготівкову оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу. Вільно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку в межах наявного залишку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством.

Згідно із випискою за операціями по картковому рахунку по договору №003-04519-090812 від 09 серпня 2012 року станом на 04 березня 2015 року на поточному рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2, перебувають кошти в сумі 6404,99 доларів США (а.с.48).

Обставини зарахування Банком коштів з депозитних рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_2 за договором № 016-07510-071014 від 07 жовтня 2014 року в сумі 2500,00 доларів США разом із нарахованими відсотками та за договором № 4364 від 28 листопада 2014 року в сумі 3800,00 доларів США разом із нарахованими відсотками на поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_2 за договором № 003-04519-090812 від 09 серпня 2012 року у суді першої інстанції сторонами були визнані, не оспорювались та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягали доказуванню.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що 14 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Банку з заявою про здійснення банківської операції з перерахунку грошових коштів в сумі 6380 доларів США SWIFT переказом з його поточного рахунку НОМЕР_1, відкритому у ПАТ «Дельта Банк», на рахунок, відкритий у АТ «Сбербанк России» (а.с.7). До заяви додав реквізити для перерахування.

Листом від 18 січня 2015 року № 05-2759718 (а.с.8) Банк роз'яснив про необхідність надання пакету документів до відділення Банку.

20 січня 2015 року ОСОБА_2 надав до Банку документи для здійснення SWIFT переказу, зокрема платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, № 1 від 20 січня 2015 року, а також вніс комісійну винагороду в розмірі 3050,00 грн. за здійснення переказу.

ОСОБА_2 20 лютого 2015 року звернувся до Банку з заявою про видачу йому грошових котів в сумі 6399,00 доларів США та комісійної винагороди в розмірі 3050,00 грн. Дана заява отримана банком 20 лютого 2015 року (вх. №2874038 а.с.28).

Згідно із листом Банку від 20 лютого 2015 року № 05-2777240 (а.с.32) ОСОБА_2 повідомлено про те, що надана ним заява на здійснення SWIFT переказу коштів від 20 січня 2015 року втратила свою чинність та не може бути виконана Банком через закінчення визначеного законодавством строку її дії.

Комісійна винагорода в розмірі 3050,00 грн., виплачена позивачу 24 лютого 2015 року, що підтверджується заявою на видачу готівки № 46338649 (а.с.38). Грошові кошти в розмірі 6399,00 доларів США не повернуті.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на поточному рахунку НОМЕР_1, відкритому у Банку на ім'я ОСОБА_2, станом на 04 березня 2015 року перебувають грошові кошти в розмірі 6404,99 доларів США, які станом на дату ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі відповідачем не повернуті позивачу.

Відповідно до ст.ст. 1058-1061 ЦК України (2003 рік) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (статті 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно ст.ст. 1066-1074 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються повноваження, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, врегульовані наслідки запровадження щодо банку тимчасової адміністрації.

Так, згідно з частинами 5 та 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання Банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до вкладників віднесено фізичних осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем порушено право позивача на вільне розпорядження коштами, які перебувають на банківському рахунку; порушене право підлягає захисту.

Тому, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, суд першої інстанції правильно вважав можливим стягнути з Банку на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6399,00 доларів США, які перебувають на рахунку НОМЕР_1, відкритому в ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_2 відповідно до договору банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти від 09 серпня 2012 року № 003-04519-090812. Грошовий еквівалент вказаної суми станом на 15 квітня 2015 року за курсом НБУ 2292,6551 грн. за 100 доларів США становить 146706 (22,926551 х 6399 = 146706,99).

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи відповідача про заборону стягнення з Банку будь-яких грошових сум в період дії тимчасової адміністрації. Оскільки обмеження, встановлені пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюється на зобов'язання Банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договором банківського рахунку вкладника-фізичної особи. Вказане обмеження застосовується лише для юридичних осіб та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену у запереченнях проти позову позивача у цій справі (а.с.24-26, 43-45), та яку він та представники останнього вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом у цій справі 04.02.2015 року (а.с.1), тимчасова адміністрація у Банку введена лише з 03.03.2015 року (а.с.74-77), договори депозитного вкладу із позивачем у Банку закінчились ще до введення тимчасової адміністрації у Банку - 28.12.2014 року та 05.01.2015 року відповідно.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивач ОСОБА_2 звернувся до Банку, інтереси якого на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі 15.04.2015 року представляла уповноважена особа Фонду, та яка у вказаному спорі діяла від імені Банку, як сторони такого правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Апелянт зазначає, що 11.06.2015 року ОСОБА_2 було перераховано на рахунок Укргазбанк кошти 172088,26 грн. та 45,96 грн. в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (витяг а.с.98).

Проте, цей витяг не може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України, зазначені кошти були нараховані позивачеві Фондом вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі та не впливають на правильність останнього.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Посилання апелянта в обґрунтування своєї апеляційної скарги у цій справі на правові позиції, що містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року по справі № 6-48186св14 та від 03.12.2014 року по справі № 6-38548св14, є безпідставними.

Також обмеження прав вкладника у будь-який час безперешкодно вільно розпоряджатися своїми коштами суперечать Конституції України та ЦК України.

Введення заходів постановою НБУ від 01.12.2014 року № 758 щодо обмеження суми переказу в один операційний день, що не перевищує еквівалент 15 000,00 грн. (а.с.8) тощо не може бути перешкодою у подальшому для розгляду в суді вимог клієнтів вкладних (депозитних) рахунків щодо своєчасного повернення їх грошових коштів.

Крім того, в силу ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання Банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому Банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання Банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку, як відповідача, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Банк, як відповідач, не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача в частині задоволення останнього судом першої інстанції у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині або ж його зміни.

Також у разі відмови апелянту - Банку, як відповідачу, у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у цій справі.

Крім того, встановлено, що Банком в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не було понесено взагалі судових витрат у вигляді судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у серпні 2015 року до апеляційного суду, оскільки на момент подачі останньої він був звільнений від його сплати в силу вимог Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла до 01.09.20015 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року в оскаржуємій частині у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.