Справа № 405/6504/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого: Циганаш І.А.

при секретарі: Лисоконь А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємця ОСОБА_4, ПАТ «ОТП «Банк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно перерахованих коштів , -

Встановив:

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, обґрунтувавши його тим, що між ним та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» 28 грудня 2012 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 17600 грн. на придбання пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль за ціною 20600 грн. з попереднім першим внеском за товар в сумі 3000 грн. сплаченим ним під час укладання договору споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2.2 договору споживчого кредиту з метою контролю за цільовим використанням кредиту, банк перерахував суму кредиту на користь продавця фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично укладено договір купівлі продажу. Зазначив, що до теперішнього часу пластикові вікна з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, зазначені як товар в договорі споживчого кредиту відповідачем йому не передані. Вказав, що 03.05.2013 року ним на адресу відповідача направлялась претензія про повернення безпідставно сплачених коштів, але відповідачем вимоги не виконані. Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 17600 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснив, що вони заказали вікна в офісі ОСОБА_2, згідно договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, укладеного з ПАТ «ОТП Банк», відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 17600 грн. на придбання пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль за ціною 20600 грн. з попереднім першим внеском за товар в сумі 3000 грн. сплаченим ним під час укладання договору споживчого кредиту, хоча гроші пішли на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_2М, потім зясувалося, що фактично приватний підприємець ОСОБА_4, дочка відповідача ОСОБА_2, згідно договору б/н від 28 грудня 2012 року зобовязувалась виконати роботи по виготовленню та встановленню вікон з ПВХ (полівінілхлорид) - профіль на суму 20600 грн. У відповідності до ОСОБА_6 прийому передачі від 25 травня 2013 року позивач передав ПП ОСОБА_4 товар 5 пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль у відповідності до договору б/н від 28.12.2012 року, але у відповідності до замовлення від 03.01.2013 року було установлено тільки 5 вікон на суму 5494,57 грн., а інший заказ від 03.01.2013 року на 6 вікон на суму 15124,76 грн., які не були встановлені, не виконаний, фактично позивач заплатив третій особі ПП Діденко ОСОБА_7 3000 грн., а 17600 грн. заплатили ПАТ «ОТП Банк» згідно договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідача ПП ОСОБА_2 позивач ніколи не бачив, ніяких відносин з нею не мав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, надала письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову, зазначив, що правовідносини, які склалися між позивачем і нею не врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», даний Закон не передбачає такого способу захисту права споживача як стягнення безпідставно перерахованих коштів. Фактичні правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані Главою 83 Цивільного Кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави». Крім цього вона не є стороною у правовідносинах між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_4 по договору № б/н від 28 грудня 2012 року. Саме третя особа, приватний підприємець ОСОБА_4 у відповідності до Договору від 28 грудня 2012 року виконувала роботи по виготовленню та встановленню позивачу пластикових вікон, отримувала частину грошових коштів від ОСОБА_1М, передавала та встановила 25 травня 2013 року позивачу 5 пластикових вікон. Вважає, що дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда, позивач повинен звертатися по підсудності до неї з позовом за місцем її фактичного проживання та реєстрації Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Степ, вул. Горького, буд.30. Враховуючи, що позивачем не надано доказів, що підтверджують порушення його прав з її боку, просила відмовити позивачу в задоволенні позову в звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

В судовому засіданні 29 вересня 2015 року представник відповідача ПП ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, пояснив, що ОСОБА_3 підприємець ОСОБА_4 у відповідності до Договору від 28 грудня 2012 року виконувала роботи по виготовленню та встановленню позивачу пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) - профіль. ОСОБА_6 прийому передачі від 25 травня 2013 року позивач передав ПП ОСОБА_4 товар 5 пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, а відповідно до акту виконаних робіт від 25 травня 2013 року позивач своїм підписом підтвердив виконання ПП ОСОБА_4 робіт по встановленню 5 пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль у відповідності до Договору купівлі-продажу № б/н від 28.12.2012 року.

Вищевказані акти від 25.05.2013 року спростовують позовні вимоги позивача в частині не надання і не встановлення йому 5-ти пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, зазначені як товар в договорі споживчого кредиту від 28 грудня 2012 року та в частині фактичного розміру стягнення коштів. На той час на ОСОБА_4 не був відкритий рахунок, тому банк вирішив перерахувати гроші на відповідача ОСОБА_2, гроші в сумі 12 105,49 грн. ОСОБА_2 згодна сплатити позивачу, тільки вважає, що він повинен звертатися по підсудності до неї з позовом за місцем її фактичного проживання та реєстрації Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Степ, вул. Горького, буд.30.

ОСОБА_6 ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2015 року залучена до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємець ОСОБА_4.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПП ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи, в судовому засіданні 29 вересня 2015 року пояснила, що у відповідності до Договору про надання споживчого кредиту від 28 грудня 2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» гроші в сумі 20600 грн. були перераховані як продавцю товару фізичної особі підприємцю ОСОБА_2, оскільки у неї не було відкрито рахунку на той час, вона виконувала роботи по виготовленню та встановленню позивачу пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) - профіль. ОСОБА_6 прийому передачі від 25 травня 2013 року позивач передав ПП ОСОБА_4 товар 5 пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, а відповідно до акту виконаних робіт від 25 травня 2013 року позивач своїм підписом підтвердив виконання нею робіт по встановленню 5 пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль у відповідності до Договору № б/н від 28.12.2012 року. Дійсно 6 вікон вона не встановила позивачу, не заперечує, що повинна позивачу сплатити 12105,49 грн.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «ОТП «Банк» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_6 ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У відповідності до ч.1 п.17-23 ЗУ «Про захист прав споживачів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: - послуга це - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;- продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; - реалізація - діяльність суб'єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг);- робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;- споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; - споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5)відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Пунктом 5 ч.3, ч.4 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У відповідності до ч.1,5,9 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: п.2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

У разі реалізації споживачем своїх прав, передбачених статтями 8 і 10 цього Закону, ці права діють і стосовно кредитодавця, що надав йому споживчий кредит для придбання продукції. Кредитодавець у такому випадку зобов'язаний повернути споживачеві суму вже здійснених ним виплат при розірванні договору купівлі-продажу (виконання роботи, надання послуги).

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» 28 грудня 2012 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 17600 грн. на придбання пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль за ціною 20600 грн. з попереднім першим внеском за товар в сумі 3000 грн. сплаченим ним під час укладання договору споживчого кредиту (а.с.6-9).

Відповідно до п.1.2.2 договору споживчого кредиту з метою контролю за цільовим використанням кредиту, банк перерахував суму кредиту на користь продавця фізичній особі підприємцю ОСОБА_2.

ОСОБА_6 специфікації до кредитного договору № НОМЕР_1 від 28.12.2012 року вбачається, що даний документ надавався ОСОБА_1 для предявлення Торгової організації ФОП ОСОБА_2, «Вікна», м. Кіровоград, вул. Преображенська, буд.28А, ПАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 кредит на суму 17800 грн. на строк 24 місяців на придбання пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль за ціною 20600 грн. з попереднім першим внеском за товар в сумі 3000 грн., сплаченим ним під час укладання договору споживчого кредиту (а.с.53).

Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично укладено договір купівлі продажу пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль.

ОСОБА_6 Договору від 28 грудня 2012 року, укладеному між замовником ОСОБА_1 та виконавцем ПП Діденко ОСОБА_7, адреса виконавця м. Кіровоград, вул. Преображенська, 28 а, виконавець зобовязалась виготовити та встановити ОСОБА_1 пластикові вікна з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, зазначені як товар в договорі споживчого кредиту від 28 грудня 2012 року на суму 20600 грн., на договорі стоїть печать ФОП ОСОБА_4В, що товар оплачений. (а.с.51)

ОСОБА_6 із замовленням від 03.01.2013 року ФОП ОСОБА_4В повинна була виготовити та встановити ОСОБА_1 11 вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, а фактично встановила 5 вікон на суму 5494,57 грн., а за 6 вікон на суму15124,76 грн. вікна встановлені не були.

У відповідності до ОСОБА_6 прийому передачі від 25 травня 2013 року ОСОБА_1 передав ПП ОСОБА_4 товар 5 пластикових вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль у відповідності до Договору купівлі-продажу № б/н від 28.12.2012 року.

З довідки АТ «ОТП Банк» № 15/1685 від 20.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 зобовязання по кредитному договору № НОМЕР_1 від 28 грудня 2012 року виконав в повному обсязі, тобто виплатив кредит на суму 17800 грн.

ОСОБА_6 із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_6 з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_6 з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідач ОСОБА_2 повинна була надати позивачу пластикові вікна з ПВХ (полівінілхлорид) профіль, зазначені як товар в договорі споживчого кредиту, ніяких інших договорів між сторонами оформлено не було, однак фактично відповідач ОСОБА_2 свого зобовязання не виконала, товар поставляла та виконувала роботу по встановленню 5 вікон з ПВХ (полівінілхлорид) профіль третя особа ОСОБА_4 на підставі іншого договору від 28.12.2012 року, яка свого зобовязання теж не виконала, не поставила та не виконала роботу по встановленню 6 вікон, ніяких грошей позивачу ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4В не повернули.

На підставі вищевикладеного вбачається, що позивачем ОСОБА_1 шляхом укладення договору споживчого кредиту, було перераховано на користь відповідача ФОП ОСОБА_2, як попередню оплату кошти за договором купівлі продажу, який сторони мали намір укласти, але згоди щодо всіх істотних умов такої угоди у передбачений законом письмовій формі не досягли, а відтак договір вважається таким, що неукладений.

Враховуючи, що гроші в розмірі 17600 грн. згідно договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 28 грудня 2012 року були перераховані безпідставно відповідачу ОСОБА_2, з якою ніякого договору укладено позивачем не було, 03.05.2013 року позивачем на адресу відповідача направлялась претензія про повернення безпідставно сплачених коштів, але відповідачем вимоги не виконані (а.с.11).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 17600 грн.

ОСОБА_6 ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в звязку з чим, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., а також судовий збір на користь держави у розмірі 379 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємця ОСОБА_4, ПАТ «ОТП «Банк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно перерахованих коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, безпідставно перераховані кошти в сумі 17600 грн. згідно договору про надання споживчого кредиту № 200213823 від 28 грудня 2012 року.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, понесені судові витрати по справі в розмірі 229 грн. 40 коп.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір на користь держави в розмірі 379 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Апеляційного суду Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_8