Номер провадження: 22-ц/785/7657/15
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення меж земельної ділянки,-

встановила:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив встановити межу між сусідніми земельними ділянками житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 наступним чином: встановити межу від початку огорожі фасаду до бетонної опори електричної мережі, яка розташована між будівлею кухні літ. «Д» по АДРЕСА_2 та житловим будинком АДРЕСА_1, при цьому бетонна опора буде знаходитись на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

В обґрунтуванні своїх вимог позивач посилається на те, що з 1997 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, який він успадкував після смерті батька - ОСОБА_5.

Рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради від 19.06.1997 року ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель зазначеного вище будинку та земельна ділянка площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства.

Під час виготовлення документації, необхідної для оформлення та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 отримав відмову від власника суміжної земельної ділянки на встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3, до того ж, як стверджує останній, суміжний землекористувач самовільно зайняв частку його ділянки.

Оскільки результат розгляду спору Випасненською сільською радою між суміжними землекористувачами не задовольнив сторони та не привів до їх порозуміння, ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного достовірного та належного доказу на підтвердження своїх вимог.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1997 року серії ААК № 108425 (а.с.47).

Рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради № 27 від 19.06.1997 року позивачу була передана з земель комунальної власності земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель будинку АДРЕСА_2, та земельна ділянка площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства за тією ж адресою.

Як вбачається з інформаційного листа Випасненської сільської ради № 18 від 22.01.2015 року, землекористувачем суміжної з позивачем земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,29 га є ОСОБА_4. Рішенням Випасненської сільської ради № 27 від 16.03.1995 року відповідачу була передана земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, а земельна ділянка площею 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства була передана у тимчасове користування терміном на п'ять років. Державні акти на право власності на дані земельні ділянки не видавалися (а.с.50).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, земельна ділянка площею 0,29 га передавалась ОСОБА_4 раніше ніж ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 0,37 га.

В тому ж листі Випасненською сільською радою було зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 розташована земельна ділянка, яка згідно з записами в господарських книгах, має загальну площу 0,68 га, з неї 0,25 га передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, а 0,43 га для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка площею 0,62 га була передана позивачу рішенням Випасненської сільської ради № 27 від 19.06.1997 року.

Відповідно до контрольних обмірів земельної ділянки АДРЕСА_2, що були зроблені ПП «Аккерман проект», фактична площа даної земельної ділянки становить 0,7414 га, з якої площа ділянки переданої для ведення особистого селянського господарства становить 0,4914 га (а.с.18).

Таким чином, у фактичному користуванні позивача перебуває ділянка площею 0,7414 га, тобто розмір земельної ділянки, що передавалась для ведення особистого селянського господарства, фактично була збільшена позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для з'ясування всіх обставин справи та встановлення схематичних меж і конфігурації розташування земельних ділянок з їх фактичним користуванням, та для визначання можливих варіантів розподілу між користувачами спірних розмірів необхідні спеціальні знання в галузі землеустрою, але сторонами під час розгляду справи не заявлялись клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи, яка призначається виключно за заявою осіб, що беруть участь у справі. Внаслідок чого, суд не може встановити дійсні схематичні обставини справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 143 ЦПК України та п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК України призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У п. 7 зазначеної Постанови зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Враховуючи встановленні законодавством способи захисту земельних прав громадян, та зазначений вище факт того, що відповідач отримала земельну ділянку раніше ніж позивач, колегія суддів, як і суд першої інстанції не вбачає доказів дійсного порушення відповідачем прав ОСОБА_3 та не знаходить підстав для застосування того чи іншого способу захисту прав позивача, який не надав суду жодного достовірного та належного доказу на обґрунтування своїх вимог.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко