АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9392/15 Справа № 208/6624/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.,

Суддів: Каратаєвої Л.О., Рудь В.В.,

При секретарі: Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Толока» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 22 листопада 2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська винесено рішення про втрату ними права користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1. Вказане рішення було скасовано апеляційним судом, та ухвалено нове рішення про відмову у позові. З того часу вони не мають можливості потрапити у зазначену квартиру, оскільки відповідач змінила замки на вхідних дверях. ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3, вони зареєстровані в квартирі, проживали разом та сплачували комунальні послуги, робили ремонт, їх речі знаходяться у квартирі, іншого житла вони не мають. Просили суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити їм перешкод у користуванні та проживанні у квартирі АДРЕСА_1; вселити позивачів у спірну квартиру та розділити особовий рахунок між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та ОСОБА_4 в ТОВ «Толока» для сплати комунальних послуг, виділивши їм один особовий рахунок, а ОСОБА_4 інший (а.с.1-3).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.156-157).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.163-168).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2), ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 5 грудня 2006 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, належало по ? частині квартири АДРЕСА_1 (а.с.40). 04 липня 2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подарували належні їм частки квартири ОСОБА_4, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування (а.с.38, 39).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції посилався на те, що позивачами не доведений той факт, що відповідачка перешкоджає їм користуватись квартирою, крім того, позивачі відчужили належну їм частину квартири, добровільно залишили її і змінили місце проживання; суд також зазначив, що позовні вимоги у частині та необхідності розділити особовий рахунок, - не доведені.

Висновки суду про відмову у задоволенні позову відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи. Так, відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із відповіді від 27.05.2014 року №152 директора ТОВ «Толока» Саламахи О.В. вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не мешкає, місце проживання зареєстрованих осіб не відомо. Згідно акту, складеного комісією ТОВ «Толока» 07 серпня 2014 року у спірній квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не проживають з січня 2014 року, що також вбачається з акту від 24 квітня 2014 року, акту від 03 вересня 2013 року, і було підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідків.

Жодного доказу про те, що позивачі намагались вселитись у спірну квартиру, а ОСОБА_4 чинила їм перешкоди, - у матеріалах справи не має.

За таких обставин суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог, а посилання апелянтів на те, що позивачі не мають у власності іншого житла, - не має правового значення для вирішення даного спору. Посилання в апеляційній скарзі на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року та від 23 лютого 2015 року, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, - не являється підставою для задоволення позовних вимог позивачів по даній справі, оскільки зазначеними судовими рішеннями не встановлено факт того, що ОСОБА_4 чинить позивачам перешкоди у користуванні квартирою.

Доводи апелянтів про те, що з 2012 року вони сплачують квартирну плату, - не підтверджено належними і допустимими доказами, оскільки у всіх квитанціях, які є у матеріалах справи, платником зазначено «ОСОБА_4».

Доводи апелянтів про те, що на теперішній час у спірній квартирі проживає інша особа (квартирант) - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки факт укладення договору найму 10 березня 2014 року не спростовує правильність висновку суду про те, що після укладення договору дарування позивачі добровільно залишили спірну квартиру і вселитись до неї не намагались.

Доводи щодо незаконності рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог про розподіл особового рахунку, - в апеляційній скарзі відсутні, крім того, ці позовні вимоги є похідними і залежать від вирішення спору про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, а, відтак, суд правильно відмовив у задоволенні позову і в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться, в основному, до повторення обставин справи, викладених у позовній заяві, а також до незгоди із оцінкою доказів, однак, відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги, - не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: