справа №489/5464/15-ц
номер провадження 2/489/2567/15
Рішення

Іменем України

05 листопада 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу з урахуванням індексації

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача 14850,00 грн. штрафу за несвоєчасну виплату заробітної плати та зобов'язати його сплати 12359,27 грн. збитків з урахуванням індексу інфляції за весь час невиплати заробітної плати і штрафу.

Позивач вказав, що з 01.04.2011 знаходився у трудових відносинах із видавництвом газети «Миколаїв на долоні», засновником якої є відповідач, де без укладення письмового трудового договору. У порушення законодавства про працю заробітну плату в повному розмірі відповідач не виплатив, що підтверджується розпискою останнього від 27.07.2011. Згідно розписки ОСОБА_2 зобов'язався виплатити заробітну плату за червень та липень не пізніше 30.09.2011, в іншому разі додатково зобов'язався сплатити штраф в розмірі 10 % від простроченої суми за кожен місяць затримки. 16.08.2011 відповідач повідомив, що взагалі не виплатить заробітну плату, після чого трудові відносини були припинені.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2013 з відповідача стягнуто компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 10450,00 грн, яке не виконано по теперішній час.

У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача за період з травня 2013 року по липень 2015 року штраф у розмірі 14850,00 грн. та суму збитків з урахуванням індексу інфляції за весь час невиплати заробітної плати і штрафу за період з жовтня 2011 року по липень 2015 року включно у розмірі 12359,27 грн.

У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Позивач до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив вимоги задовільнити. Про надання згоди на ухвалення заочного рішення у заяві не вказав.

Відповідач заяви про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Із заочного рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.08.2012 по справі № 2-1412/3176/12 вбачається, що під час розгляду цієї справи суд встановив, що з 01.04.2011 по 18.08.2011 ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах із видавництвом газети «Миколаїв на долоні», засновником якої є ОСОБА_2, де працював на посаді верстальника. До роботи був допущений фактично без укладення письмового трудового договору. На день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату в розмірі 5500,00 грн., що підтверджується розпискою, виданою відповідачем ОСОБА_2 27.07.2011.

Із описової частини зазначеного рішення видно, що ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 5500,00 грн. заборгованості по заробітній платі за червень - липень 2011 року, 2750,00 грн. штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання (розмір якого 10 % від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен місяць прострочення) та 7500,00 грн. вихідної допомоги.

Вимоги ОСОБА_1 суд задовольнив частково та стягнув на його користь 5500,00 грн. заборгованості по заробітній платі. В іншій частині вимог відмовив.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні вимоги про стягнення штрафу, суд виходив з того, що стягнення такої виплати трудовим законодавством не передбачено.

Так як спір в частині стягнення штрафу вирішено судом, ухвалою Ленінського районного суду від 05.11.2015 провадження у справі в цій частині вимог закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Встановленні заочним рішенням суду обставини відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню, тому факт трудових відносин з відповідачем та розмір невиплаченої заробітної плати вважається доведеним.

Із змісту позову вбачається, що позивач просить стягнути інфляційні посилаючись одночасно на положення частини другої статті 625 ЦК України та Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Із наведеного в позові розрахунку видно, що при визначенні розміру збитків, позивач застосував індекс споживчих цін до суми боргу по штрафу, нарахованого відповідно до розписки за несвоєчасну виплату заробітної плати (розмір штрафу складає 10 % від невиконаного грошового зобов'язання за кожен місяць прострочення), наростаючим підсумком.

Вивіщуючи спір в цій частині суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України наведеній у постанові від 21.05.2014 по справі № 6-43цс14, застосування якої є обов'язковим судами.

Отже, враховуючи правовідносин, які мали місце між сторонами та встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, посилання позивача на положення частини другої статті 625 ЦК України є помилковими.

Застосування індексу споживчих цін до боргу з виплати штрафу не відповідає положенням статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якою визначено вичерпний перелік виплат, які підлягають індексації (виплати громадянам, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Крім того, заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.08.2012, яке позивач в апеляційному порядку не оскаржував, надано оцінку відповідальності ОСОБА_2, встановленої розпискою у вигляді штрафу, з урахуванням правовідносин, що мали місце між сторонами.

Також з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.07.2013 по справі № 2/489/1803/13 стягнуто з відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 10450,00 грн.

За таких обставин, враховуючи положення статті 11 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 збитків з урахуванням індексу інфляції за весь час невиплати заробітної плати і штрафу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В. Коваленко