РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі коловуючого судді Троян Л.Г.

при секретарі Голубович О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Волноваха цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

17.01.2013 року позивач звернувся в суд з даним позовом. Посилався на те, що 09.07.2007 року він відповідно до кредитного договору надав відповідачеві кредит в сумі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови договору, у звязку з чим станом на 31.12.2012 року має заборгованість за кредитом 9282,36 грн., по процентам за користування кредитом 14113,52 грн., по комісії 4454,32 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 1392,51 грн., а всього 29492,71 грн., які просив стягнути на його користь, а також судовий збір в сумі 294,93 грн.

Заочним рішенням Волноваського районного суду від 26.02.2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 29492,71 грн. заборгованості за кредитним договором, 294,93 грн. судового збору.

За письмовою заявою відповідача рішення переглянуто, ухвалою від 11.09.2015 заочне рішення скасовано, справу розглянуто в порядку позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявилась, своєю письмовою заявою просила розглядати справу за її відсутності, за участі її представника адвоката ОСОБА_2, у задоволені позову відмовити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем не надано жодних належних доказів в обгрунтування фактичних обставин справи, просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно анкети-заяви, підписаної 09.07.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, укладений кредитний договір, який складається з цієї Заяви, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Відповідно договору, ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 7000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою 3% в місяць на залишок суми заборгованості. У заяві-анкеті зазначено про видачу 09.07.2007 року кредитної картки під № 549046, дата відкриття рахунку вказана 10.07.2007 року. Строк дії кредитної картки та термін дії кредитного ліміту не вказаний (а.с.15).

Згідно розрахунку Банку станом на 31.12.2012 року заборгованість ОСОБА_3 за укладеним кредитним договором встановить 29 492,71 грн., з яких тіло кредиту 9 282,36 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами 14 113,52 грн., нарахована комісія 92,82 грн., прострочена комісія 4 361,5 грн., заборгованість по судовим штрафам 1 642,51 грн. Станом на грудень 2008 року ОСОБА_3 припинила виконувати зобовязання щодо погашення кредиту та виникла прострочена заборгованість (а.с.5-13).

Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, договір діє до моменту належного виконання сторонами зобовязання (а.с.18).

У Постанові Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19.03.2014 року сформульована правова позиція, згідно якої при вирішенні питання щодо строку дії кредитного договору, який реалізується шляхом видачі кредитної картки, слід керуватися пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається зі змісту п.п.3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці ( поле MONTH ). У Правилах користування платіжною карткою відсутнє положення про безстрокові кредитні картки (а.с.20).

Пунктами 3.1.3, 3.1.5 Правил користування платіжною карткою встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується шляхом надання клієнту карт із новим строком дії. Продовжені картки (за кредитною схемою) з новим строком дії, не отримані клієнтом, зберігаються у банку протягом шести місяців (а.с.20).

Отже, належним і допустимим доказом кінцевого строку дії картки має бути сама картка чи її світлокопія або анкета-заява із зазначенням строку дії картки.

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, платіжна карта у відповідача на цей час не збереглася по обєктивним причинам, а саме строк її дії закінчився у листопаді 2008 року, а потім при зміні місця проживання карта не збереглася.

У наданій суду позивачем анкеті-заяві кінцевий строк дії кредитної картки не зазначений (а.с.14-15).

Наданий банком доказ інформація (витяг з програмного комплексу) про карту/рахунок зі строком дії до лютого 2010 року не може бути визнаний як належний і допустимий доказ строку дії картки, оскільки він підтверджує лише факт одностороннього відкриття Банком та існування до цього часу карткового рахунку для обліку операцій по виданій чи продовженій картці, представник відповідача факт отримання такої платіжної картки заперечує, в той час, як відповідно до п.2.1 Правил користування платіжною карткою при отриманні картки держатель зобовязаний негайно поставити підпис у відповідному полі картки в присутності працівника банку ( а.с.79).

Таким чином, банком суду не надано доказів строку дії кредитної картки.

У поданих на позовну заяву письмових запереченнях представник відповідача, а відповідач у своїй письмовій заяві посилаються на позовну давність, яку просять застосувати у цьому спорі.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної даності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає, крім загальної позовної давності тривалістю в три роки також спеціальну позовну давність.

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена ч.2 ст.258 ЦК України, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до приписів пункту 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, у випадках порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у випадку виникнення Овердрафта банк має право призупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати) картку та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому чи у визначеній банком долі у випадку невиконання держателем та/або довіреною особою своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором.

Відповідно до пункту 9.4 вищезазначених Умов, у випадку наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом протягом 6-ти місяців, картка закривається, наступне відновлення дії картки можливе тільки після повного погашення заборгованості клієнтом.

У справі, яка розглядається, встановлено, що договір було укладено на строк 12 місяців, тобто до 09.07.2008 року, операції позичальника з отримання коштів припинилися з 29.10.2008 року, операції зі сплати боргу за кредитним договором припинилися з 27.10.2008 року, прострочена заборгованість виникла 02.12.2008 року, про що кредитору було відомо одразу, а факт порушення зобовязань позичальником був документально зафіксований, тобто договір не був виконаний, строк дії кредитної картки не визначений, після закінчення строку дії кредитного договору ( 09.07.2008 року) нові грошові кошти і нова картка відповідачу не видавалися.

Беручи до уваги, що за умовами договору позичальник повинен був сплачувати банку щомісячно до 25-го числа місяця, наступного за звітним, платежі на часткове погашення заборгованості, а періодичними частковими платежами перебіг позовної давності переривався ( ст.264 ч.ч.1, 3 ЦК України), право на позов після останнього внесення боржником коштів виникло у кредитора з 02.12.2008 року, а з урахуванням положень ст. 1050 ч.2 ЦК України виникло й право вимагати дострокового повернення всього боргу за кредитним договором. У спірних правовідносинах застосовуються умови договору, що випливають з п.5.2, 9.4 Умов та правил надання банківських послуг, тому за встановлених у справі обставин сам по собі строк дії картки на момент виникнення права на позов, на початок перебігу позовної давності не впливає та не дає підстав повязувати початкок перебігу позовної давності саме із закінченням строку дії картки.

Крім того, із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29.11.2008 року зафіксовано сальдо поточної заборгованості за кредитом у розмірі 9 330, 55 грн. З 02.12.2008 року банк почав щомісячне перенесення відповідними частинами заборгованості за кредитом до сальдо простроченої заборгованості з відповідним зменшенням сальдо поточної заборгованості і станом на 31.12.2012 року завершив ці процедури та визначив розмір простроченої заборгованості за кредитом у сумі 9 282, 36 грн., яка й була предявлена до стягнення у січні 2013 року. Тобто, кредитор розпочав визначення заборгованості за кредитом, належної до стягнення, та визначив остаточно її суму більш ніж за три роки до дня звернення до суду із позовом до боржника.

Банк звернувся до суду з позовом у січні 2013 року.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що строк позовної давності сплинув у грудні 2011 року. Поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст.ст.256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.Г.Троян

29.09.2015