ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

18 листопада 2015 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що з 2003 року на підставі договору дарування він є власником житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Набережній, 25 в с.Житані Володимир-Волинського району Волинської області.

В 2012 році шлюб з відповідачкою було розірвано, однак вона залишилась проживати у даному житловому будинку.

У червні 2015 року він прибув у відпустку, оскільки проходить військову службу по мобілізації та не зміг потрапити в будинок, оскільки відповідач замінила вхідні замки та забрала правовстановлюючі документи на спірний будинок, що підтверджують його право власності, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів.

Просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом його вселення та витребувати у відповідача ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на житловий будинок і надвірні споруди за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просить його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали та пояснили суду, що вказаний житловий будинок був придбаний ще у 2003 році за спільні кошти подружжя, з розстрочкою оплати. Про те, що право власності на спірний будинок оформлено на позивача на підставі договору дарування, відповідач дізналась лише після конфліктів з позивачем, який вважає даний будинок особистою власністю. Після розірвання шлюбу відповідач залишив вказаний будинок, у якому, крім неї, проживає також двоє їхніх малолітніх дітей, та вибув на інше місце проживання. Тривалий час мешкав у м.Сєвєродонецьку. Коли повернувся, то ніяких перешкод в користуванні спірним будинком йому ніхто з членів сім»ї не чинив. Був мобілізований, однак коли приїзджав у відпустку до дітей то ночував в будинку, хоча у ньому не живе з часу розірвання шлюбу. Господарство не веде, витрат по його утриманню не несе. В будинку є його особисті речі, одяг, взуття. Вхідні двері та замки ніхто не змінював. Документи у позивача, які підтверджують право власності, ніхто не забирав. Єдиний документ на будинок, що є у відповідача, це технічний паспорт на будинок на ім.»я попереднього власника. Оскільки позивача ніхто не виселяв, перешкод не чинить, документи не викрадав, то просить відмовити у позові повністю.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі з 22 листопада 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають двох малолітніх дітей. Шлюб між сторонами було розірвано 27 листопада 2012 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області. Дана обставина стверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили.

Як вбачається з копії договору дарування житлового будинку від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_5 за р/н 2-2234, ОСОБА_4 прийняв у дар від ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться в с.Житані по вул. Набережній, 25 Володимир-Волинського району Волинської області. А витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно стверджується, що право власності на даний житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку. Дані докази містяться у матеріалах інвентаризаційної справи КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», яка оглядалась судом.

Показаннями свідка ОСОБА_7 стверджується, що в червні 2015 року вона особисто бачила позивача, коли він спав в спірному будинку.

Показаннями свідка ОСОБА_8 стверджується, що вона в червні 2015 року особисто бачила ОСОБА_4 на подвір»ї спірного будинковолодіння, який був роздягнутий і щось робив. Вона неодноразово бувала у будинку і навіть деякий час проживала у ньому, допомагала відповідачу у вихованні дітей, замки та вхідні двері у будинку ніхто не замінював.

Показаннями малолітнього свідка ОСОБА_9 стверджується, що батько з сім»єю після розірвання шлюбу не проживає. В даний час проходить військову службу по мобілізації. Коли приїзджав у відпустку, то провідував їх по місцю проживання в с.Житані. Однак не надовго. Двері, вхідні замки в них в будинку ніхто не міняв. Батька з дому ніхто не виселяв.

Як вбачається з матеріалів перевірок, проведених Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області за зверненнями ОСОБА_4, ознак будь-яких правопорушень в діях ОСОБА_2 виявлено не було.

Разом з тим, з письмових пояснень позивача, що містяться у матеріалі №1270, вбачається, що конфлікт між сторонами виник 11 квітня 2015 року, коли він зайшов у будинок. З його слів, документи на будинок відповідач викрала 09.02.2014 року, до того часу він їх зберігав за шафою.

З письмових пояснень ОСОБА_2, що містяться у цьому ж матеріалі, вбачається, що позивач неодноразово приїзджав до дітей та бував у будинку, деколи ламав вхідні двері, бо губить ключі. Всі необхідні документи на будинок вона зберігає у себе, оскільки вважає будинок спільною власністю подружжя.

Як пояснила відповідач в суді, вказаними документами є технічний паспорт на ім»я попереднього власника. Інших документів вона не має. Про те, що будинок оформлений на позивача на підставі договору дарування і є його особистою власністю, дізналась від позивача під час конфлікту в квітні 2015 року.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 показав, що він є сином ОСОБА_6, який продав спірний будинок сім»ї ОСОБА_2 за 1000 доларів США. Батько вже помер. Розрахунок проводився частинами, з розстрочкою виплати.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.322 ЦК України, тягар утримання майна покладається на власника.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.390 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами.

Суд вважає, що позивачем не подано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачем чиняться йому перешкоди у використанні власного житлового будинку та надвірних споруд за цільовим призначенням, зокрема у червні 2015 року, натомість встановлено, що він залишив даний будинок та не проживає у ньому тривалий час за власним бажанням, коли буває у будинку, то не залишається у ньому жити, а тому його вимога про усунення перешкод в користуванні спірним будинком є удаваною, а не наявною, і не підлягає судовому захисту шляхом задоволення.

Крім цього, позивачем не подано доказів того, які саме правовстановлюючі документи у позивача забрала відповідач, а здобуті в суді відомості щодо цих обставин не дають достатніх підстав для задоволення позову в цій частині.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 319, 321, 322, 383, 390 ЦК України, суд-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_11