Справа № 163/2134/15-ц
Провадження № 2/163/304/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Любомль 09 листопада 2015 року

Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Мосієвича І.В.,

при секретарі Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нудиженської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

встановив:

У суд з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за заповітом на спадкове нерухоме майно: зокрема житловий будинок А-1, веренду-а, веренду-а-1, літню кухню Б-1, веранду-б, сарай-В-1, сарай Г-1, сарай-Д-1, вбиральню -У, колодязь-К, огорожа-1, що у відповідності до технічного паспорта на обєкт нерухомого майна, котрі знаходяться в селі Мшанець, по вулиці Молодіжній будинок 6, Любомльського району, Волинської області.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що після смерті її батька ОСОБА_2 29 червня 2014 року, залишилось спадкове нерухоме майно, яке він заповів позивачці. На час відкриття спадщини за заповітом право на обовязкову частку відповідно ст. 1241 ЦК України мала дружина спадкодавця ОСОБА_3, але вона відмовилась від спадщини, а 06 травня 2015 року вона померла. В строки передбачені ст.1270 ЦК Україні позивачка звернулась до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, їй було відмовлено в оформлення права власності на спадкове домоволодіння, через відсутність державної реєстрації спадкового нерухомого майна.

09 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, у які просить встановити факт приналежності заповіту посвідченого Нудиженською сільською радою 12.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі під № 4, ОСОБА_2, який помер 29.06.2014 року.

Дані вимоги обґрунтував тим, у вищевказаному заповіті спадкодавця по-батькові зазначено, як «Кузьмович», тоді як в свідоцтві про смерть вказано «Кузьмич», що позбавило її можливості реалізувати свої спадкові права.

В судове засідання сторони не зявилися, та від останніх надійшли відповідно заяви про розгляд справи у їх відсутності, в тому числі від представника Нудиженської сільської ради, проте, що позов ОСОБА_1 з врахуванням збільшених позовних вимог позивачем визнають повністю.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено.

У довідці Нудиженської сільської ради вказано, по-батькові спадкодавця ОСОБА_2, як проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідчив заповіт № 4 від 12.05.2014 року - «Кузьмич».

Однак, в заяві поданій до нотаріальної контори від 29.12.2014 року, згідно якої ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, спадкодавця вказано по-батькові «Кузьмич».

Проте в заповіті від 12 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4 посвідченого секретарем Нудиженської сільської ради Любомльського району ОСОБА_5, спадкодавця ОСОБА_2 по - батькові вказано «Кузьмович», при цьому тотожно вказано прізвище Мороз та імя ОСОБА_4, за таких обставин суд приходить до висновку, що в заповіті невірно записано по-батькові спадкодавця.

Свідоцтвом про смерть від 23.12.2014 року, стверджено факт смерті 29 червня 2014 року ОСОБА_2 в селі Мшанець, Любомльського району, Волинської області.

Згідно довідки виданої Нудиженською сільською радою № 747 від 18.12.2014 року, вбачається, що відповідно записів по господарської книги №6 по селу Мшанець постійно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті в селі Мшанець, по вулиці Молодіжна, будинок 6, Любомльського району, Волинської області ОСОБА_4, який помер 29.06.2014 року. Заповіт від імені ОСОБА_4 посвідчувався Нудиженською сільською радою 12.05. 2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 4.

Відповідно свідоцтва про народження серії 1- ЕГ № 328685 від ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_1, яка народилася 20 березня 1975 року був ОСОБА_6.

Згідно заяви від 29.12.2014 року поданої до нотаріальної контори м. Любомль ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4.

Свідоцтвом про смерть серії 1 ЕГ № 170149 від 12.05.2015 року, стверджено факт смерті ОСОБА_3 06 травня 2015 року в м. Любомль Волинської області.

Відповідно до заповіту від 12 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4 посвідченого секретарем Нудиженської сільської ради Любомльського району ОСОБА_5, спадкодавець: ОСОБА_6, заповів все своє майно ОСОБА_1.

Отже, на підставі досліджених та проаналізованих доказів суд приходить до висновку, що слід вставивши факт належності правовстановлюючих документу заповіту посвідченого Нудиженською сільською радою від 12 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4 ОСОБА_2, який помер 29.06.2014 року і даний факт має служити доказом спадкових правовідносин.

Крім того, з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.01.2015 року № 33/02-31, вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою село Мшанець, вулиця Молодіжна, будинок 6, Любомльського району, Волинської області, після смерті ОСОБА_4

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна котре знаходиться в селі Мшанець по вулиці Молодіжній будинок 6, Любомльського району, Волинської області вищевказаному чинному законодавству і рішенням комісії рекомендовано ОСОБА_1 узаконити вказане спадкове нерухоме майно.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 130, 174, 256-259 ЦПК України, на підставі ст. ст. 16, 328, 346, 392, 1216, 1220,-1223, 1268, 1297 ЦК України, суд, -

вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт належності заповіту посвідченого Нудиженською сільською радою від 12 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4 ОСОБА_2, який помер 29.06.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку успадкування за заповітом на нерухоме майно: зокрема житловий будинок А-1, веренду-а, веренду-а-1, літню кухню Б-1, веранду-б, сарай-В-1, сарай Г-1, сарай-Д-1, вбиральню -У, колодязь-К, огорожа-1, що у відповідності до технічного паспорта на обєкт нерухомого майна, котрі знаходяться в селі Мшанець, вулиця Молодіжна, будинок 6, Любомльського району, Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а уразі якщо рішення було постановлено без

участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя І.В. Мосієвич