Провадження № 2/520/621/15
02.11.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі Дідур Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про виділ частки в натурі та зобов'язання вчинити певні дії, суд, -
06.12.2012 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в якому просить виділити їй на праві особистої власності 65/100 частинам квартири АДРЕСА_1 та зобовязати Київську районну адміністрацію Одеської міської ради встановити виділеним 65/100 частинам вищезазначеної квартири самостійний номер 3-а. При цьому, позивач посилається на те, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_2, а саме: позивачу належить 65/100 частин, а відповідачу 35/100 частин квартири.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не зявилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву та пояснила, що вирішення спору щодо виділення частини квартири залишає на розсуд суду, а в частині зобов'язання Київської районної адміністрації Одеської міської ради встановити, виділеним 65/100 частинам квартири, самостійний номер, просить відмовити. Оскільки, вказана частина вимог заявлена до третьої особи, а також представник зазначила, що ці вимоги є передчасними, так як на теперішній час не існує правових підстав, що виникнуть лише після ухвалення рішення по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
На виконання ухвали суду від 08.09.2015 року, судом отримано та досліджено витяг КП «ОМБТІ та РОН» від 28.02.2006 року та договір купівлі-продажу від 08.02.2006 року, а також інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2015 року, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником 35/100 частин квартири АДРЕСА_1.
Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.
Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 року, суди проводять поділ нерухомого майна, як правило, на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи. Експерт, уповноважений проводити такий вид експертиз, повинен бути внесений до Державного реєстру атестованих судових експертів відповідно до вимог частини другої статті 53 ЦПК та Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу».
У ході розгляду справи, судом неодноразово призначалась судова будівельно-технічної експертиза. Так, відповідно до висновку № 3024 судової будівельно-технічної експертизи від 22.06.2015 року, виділити в натурі 65/100 частин квартири АДРЕСА_1 у повному складі жилих та підсобних приміщень, регламентованих нормативними документами, що діють на території України можливо.
Таким чином, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо можливості виділення в натурі 65/100 частин квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Стосовно вимог позивача в частині зобов'язання Київської районної адміністрації Одеської міської ради встановити, виділеним 65/100 частинам квартири, самостійний номер, суд приходить до наступного.
Суд погоджується із заперечення представника третьої особи щодо передчасності заявлених вимог, оскільки на теперішній час відсутні правові підстави для пред'явлення даних вимог.
Також суд погоджується із поясненнями представника третьої особи щодо існування позасудового порядку задоволення даної частини вимог позивача. Однак, позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надано доказів звернення до компетентних уповноважених органів із даними вимогами в позасудовому порядку.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.08.2010 року, суд не може підміняти собою компетентні державні органи уповноважені на прийняття відповідного рішення.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення, виділеним 65/100 частинам квартири, самостійного номеру не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.
Керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 364 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_1 із спільної часткової власності 65/100 частин квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3.
Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1, з однієї сторони та ОСОБА_2, з іншої сторони, на квартиру №3 за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. №7-а.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя