Справа № 750/5419/15-ц Провадження № 22-ц/795/2172/2015 Головуючий у I інстанції: Логвіна Т. В.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

19 листопада 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

При секретарі: Шкарупі Ю.В.

За участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 322 грн. 05 коп. інфляційних збитків, 298 грн. 75 коп. трьох відсотків річних та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, мотивуючи тим, що суд розглянув справу з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказував на невірне застосування судом положень ст. 625 ЦК України, відповідно безпідставне стягнення з нього річних та інфляційних, мотивуючи тим, що положення наведеної норми закону не поширюються на деліктні правовідносини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без зміни, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2013 року о 16 год. 28 хв., у місті Чернігові по вул. Кільцева 18 А, з вини водія автомобіля марки «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, відбулась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «VOLKSWAGEN T4», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2013 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 04.12.2013 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 19133 грн. 39 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., судовий збір в сумі 458 грн. 80 коп.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2014 року заочне рішення суду від 19 лютого 2014 року змінено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 18382,04 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 568,40 грн. в повернення витрат на правову допомогу. В іншій частині заочне рішення суду залишено без зміни.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 22.10.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №750/12892/13-ц від 10.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20409 грн. 24 коп., а закінчено вказане провадження постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_5 05.05.2015 року у зв'язку з повним виконанням рішення суду.

Згідно виписки з банку за період з 01.09.2014 року по 08.05.2015 року ОСОБА_3 07 травня 2015 року було відшкодовано ОСОБА_1 всю суму завданої останньому шкоди ( а.с. 11).

У зв'язку з тим, вищезазначене рішення суду в повному обсязі було виконано лише 7 травня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з ОСОБА_3 5620 грн. 80 коп. інфляційних збитків та три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України, мотивуючи вимогу тим, що грошове зобов"язання виникло у відповідача з встановленням завдання останнім матеріальної та моральної шкоди позивачеві та її несвоєчасним відшкодуванням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних є грошовим зобов`язанням в силу п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, на які поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та положенням цивільного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме таку правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 р. у справі № 6-113цс14.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :