Справа №: 398/3328/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" листопада 2015 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

секретарі Борозній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позивач у своїй позовній заяві посилалася на те, що є власницею АДРЕСА_1. Зазначала, що даний будинок не є багатоквартирним та відноситься до одноквартирних. До будинку прилягають надвірні будівлі: сарай Б, погріб пд1 1 / 2, вбиральня В, водопровід С, огорожа, ворота - №5. Позивач вказала, що нею проведено реконструкцію БУДИНКУ, зокрема, проведено воду та у звязку з тим, що технічні споруди не поміщалися у будинку, було прибудовано до будинку кухню на плані будинку позначену як 1-4. Дана прибудова зроблена без проекту, на території, що належить територіальній громаді, тому позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво сіни літ. «а3», розташоване в квартирі АДРЕСА_2, позначена на плані будівлі в технічному паспорті кімната 1-4.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність. Свою думку щодо позовних вимог не зазначив.

Вислухавши пояснення позивача та її представника та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від 13.06.2013 року, який посвідчено державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 382 ЦК України, в редакції вересня 2014 року, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Судом встановлено, що позивач здійснила реконструкцію (добудову) до будинку, що підтверджується планом будівлі М 1:100 та дані зміни внесено 02.09.2014 року. Даною прибудовою збільшено загальну площу квартири №1, з 51,2 кв.м. на 57,1 кв.м., зокрема, допоміжна (підсобна) з 17,7 кв.м. на 23,6 кв.м.

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт обєктів будівництва (ч. 3 ст. 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Згідно ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Стаття 125 Земельного кодексу України вказує, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є, та не являється забудовником. Зазначена умова є єдиною для визнання права власності на обєкт нерухомості за такою особою.

Суд дійшов висновку, що за власниками квартир у будинку 6 по вул. Лісовій міста Олександрії Кіровоградської області закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами квартири. При цьому розмір частки у майні будинку кожного співвласника визначається для кожного з них пропорційно розміру квартири, яка є їхньою власністю.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року зазначається, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень, тощо, вирішується відповідно до Законів України, які визначають правовий режим власності.

Судом встановлено, що позивач здійснила реконструкцію (добудову) будинку, але за згодою до інших мешканців квартир цього будинку не зверталася, тому відсутні підстави для залучення їх до участі у справі в якості співвідповідачів.

Суд дійшов висновку, що позивач здійснила реконструкцію (добудову) будинку без відповідного висновку та проекту, зокрема, що дані зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не завдадуть шкоди технічному стану та умовам експлуатації будинку, так як необхідно суворо дотримуватися архітектурних, технічних, будівельних, санітарно-гігієнічних, пожежних та інших норм встановлених Законодавством України.

Однак, відбулася зміна архітектурно-планувальних вимог без виділення земельної ділянки, зі зміною оформлення фасаду будівлі, ландшафту тощо, тому могли зачіпатися несучі та огороджуючі конструкції.

Пленум ВСС України у постанові «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року розяснив, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у звязку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Визнання права власності на незавершений обєкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Крім того, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України №3038-VI дозвільний документ (статті 3537), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоровю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами:

про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир;

про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги, які зазначені у позовній заяві задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 376 ЦК України, Постанова Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА