УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ТОВ «СТВ-Харків» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «СТВ-Харків» про визнання договору недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2013 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2015 року, в позовах відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «СТВ-Харків» 200 тис. грн боргу за договором позики від 01 червня 2012 року та 3 000 грн понесених судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення апеляційного суду відсутні, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844138/ed_2010_07_08/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844139/ed_2011_01_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

За змістом ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За змістом ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Відповідно до тексту договору позики від 01 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «СТВ-Чернігів», правонаступником якого є ТОВ «СТВ-Харків» та відповідачем, позивач передає ОСОБА_4 200 тис. грн протягом 2 календарних днів, які останній зобов'язується повернути до 01 грудня 2012 року.

Згідно із видатковим касовим ордером від 01 червня ТОВ «СТВ-Чернігів», правонаступником якого є ТОВ «СТВ-Харків» видало, а відповідач отримав обумовлену договором суму коштів.

Відповідно до висновку експерта від 05 березня 2014 року фрагмент рукописного тексту «01 грудня __12» у договорі позики (пункт 4.2. договору), та фрагмент рукописного тексту «01 06 12» у видатковому касовому ордері № 58 від 01 червня 2012 року виконано ОСОБА_4, а фрагмент рукописного тексту «01 червня __12» у договорі позики виконано не ОСОБА_4

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 19 січня 2015 року, підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Позичальник» в Договорі позики від 01 червня 2012 року та в графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері № 58 від 01 червня 2012 року виконані рукописним способом за допомогою ручки (ручок), спорядженої чорнилом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Встановити, чи виконані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Позичальник» в Договорі позики від 01 червня 2012 року та в графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері № 58 від 01 червня 2012 року ОСОБА_4 або іншою особою, не виявилося можливим через малий обсяг графічного матеріалу, який міститься в даних почергових об'єктах, простоту будови їх елементів.

Із висновку судової економічної експертизи від 26 вересня 2014 року підтвердити документально надання ТОВ «СТВ-Чернігів» 01 червня 2012 року ОСОБА_4 позики в сумі 200 тис. грн в межах наданих документів не видається за можливе.

Як вбачається з витягу з касової книги ТОВ «СТВ-Чернігів» за 01 червня 2012 року, ОСОБА_4 було видано 200 тис. грн відповідно до видаткового касового ордера № 58 від 01 червня 2012 року.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що у спірному договорі містяться всі істотні умови, підписи сторін, кошти передані відповідачу згідно із видатковим касовим ордером, при цьому підтвердження невиконання ОСОБА_4 підписів у вище перелічених документах чи неодержання спірної суми коштів згідно із ст. ст. 10,60 ЦПК України відсутні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, взявши 01 червня 2009 року у борг в ТОВ «СТВ-Чернігів», правонаступником якого є ТОВ «СТВ-Харків» до 01 грудня 2009 року 200 тис. грн, свого обов'язку не виконав та одержаних коштів позивачу в обумовлені строки не повернув, у зв'язку із чим, сума боргу підлягає стягненню з ОСОБА_4 у судовому порядку.

Відповідно до ст. 234 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843272/ed_2007_05_31/pravo1/T030435.html?pravo=1> фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований, як фіктивний. Фіктивним може бути визнано будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

При цьому, з'ясувавши, що ОСОБА_4 уклав договір позики, отримання ним коштів свідчить про реальність настання правових наслідків правочину, крім того, ТОВ «СТВ-Харків», яке є правонаступником ТОВ «СТВ-Чернігів», підтверджено факт укладення спірного договору з відповідачем та передачу йому грошейі згідно видатковим касовим ордером від 01 червня 2012 року, апеляційний суд, дійшов також правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного правочину фіктивним.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування рішення суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко