РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29.10.2015 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді- Ванівського Ю.М.

з участю секретаря- Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка представляє власні інтереси та інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 про виселення та вселення -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, у якому просить виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житла та вселити ОСОБА_1 в зазначене житлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 08 грудня 2014 року було реалізовано з системи електронних торгів арештованого майна «СЕТАМ» предмет іпотеки, а саме четирьохкімнатну квартиру загальною площею 166,6 кв.м., та гараж в цокольному поверсі площею 18,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Переможцем вказаних прилюдних торгів було оголошено позивача - ОСОБА_1, про що було складено відповідний протокол №25942 від 23.12.2014р. 23.07.2015р. нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на вищезазначене житлове приміщення та гараж в цокольному поверсі та зареєстровано в єдиному реєстрі речових прав за №2392. На момент подання позовної заяви у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які ніколи не були власниками квартири. Відповідачі перешкоджають позивачу користуватись належною йому квартирою та відмовляються добровільно звільнити зазначене приміщення, незважаючи на направлені їм письмові вимоги про звільнення приміщення. Позивач вважає, що своїми діями відповідачі безпідставно чинять перешкоди у користуванні належним йому майном. На підставі викладеного просить задовольнити позов.

У судове засідання позивач не з'явилася, її повноважний представник подав заяву, якою позов повністю підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважаю за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів, ухвалити заочне рішення.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

08 грудня 2014 було реалізовано з системи електронних торгів арештованого майна «СЕТАМ» предмет іпотеки, а саме четирьохкімнатну квартиру загальною площею 166,6 кв.м., та гараж в цокольному поверсі площею 18,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3. Власником зазначеної квартири та гаража був ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1).

Переможцем вказаних прилюдних торгів було оголошено ОСОБА_1, про що було складено відповідний протокол №25942 від 23.12.2014р.

23.07.2015р. нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на вищезазначене житлове приміщення та гараж в цокольному поверсі та зареєстровано в єдиному реєстрі речових прав за №2392.

На момент звернення з позовом єдиним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є позивач - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтво про право власності від 23.07.2015р.

Відповідачі не є членами сім'ї позивача, його згоди на проживання відповідачів у квартиру не було, порядок користування жилим приміщенням ними не визначався.

Відповідачі дійсно проживали в у вказаній квартирі, однак втратив таке право з 23.07.2015 року, оскільки зазначена квартира реалізована на прилюдних торгах, що підтверджується актом державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ від 19.06.2015 року та протоколом №25942 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 23.12.2014р.

Крім того, доказів, які б підтверджували право відповідачів на правомірне користування квартирою або право власності на неї останнім не надано й не здобуті судом.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 11.05.2005 року власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок чи квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї і мають право розпоряджатись ними на власний розсуд.

Положеннями ст. 156 ЖК України, передбачено право власника житлового будинку на вселення до будинку членів сім'ї власника, а також інших осіб. Порядок користування жилим приміщенням, встановлюється відповідною угодою між власником приміщення та цими особами.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 2 ст. 7 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Згідно зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, враховуючи, що у відповідачів відсутні правові підстави для проживання у належній позивачу квартирі, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належним їй на праві власності майном на власний розсуд, добровільно відмовляються звільнити займане ними жиле приміщення, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути понесені останньою при зверненні до суду із позовом судові витрати у виді судового збору, в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст.319, 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст.107, 150, 156 ЖК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (представник за законом ОСОБА_2) про виселення без надання іншого жилого приміщення та вселення задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (представник за законом ОСОБА_2) з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Вселити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів, з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст.294 ЦПК України.

Суддя Ванівський Ю.М.