У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що 31 липня 2012 року його було звільнено з посади провідного інженера-конструктора. На день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок.

Позивач зазначав, що 08 та 29 червня 2012 року Франківським районним судом м. Львова було видано судові накази про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 14 050,59 грн. Оскільки вказану суму заробітної плати йому не виплачено, просив, з урахуванням уточнень, стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2012 року по 28 лютого 2014 року в розмірі 39 148,67 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01 серпня 2008 року до 28 січня 2014 року у сумі 1 086,75 грн, без врахування обов'язкових податків і зборів.

Не погоджуючись із рішенням апеляційної інстанції, ОСОБА_6 подав касаційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідач не провів кінцевий розрахунок з позивачем в день його звільнення.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був звільнений з посади провідного інженера-конструктора ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» з 31 липня 2012 року у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

В управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебували на примусовому виконанні судові накази, видані Франківським районним судом м. Львова від 08 червня 2012 року та від 29 червня 2012 року про стягнення з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» заборгованості по заробітній платі у розмірі 14 050,59 грн.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 05 лютого 2014 року закінчено виконавче провадження, оскільки розпорядженням державного виконавця від 28 січня 2014 року суму коштів за виконавчим документом перераховано стягувачу, чим фактично виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно визначив період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який становить з 01 серпня 2012 року по 28 січня 2014 року.

Однак, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на наступне.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (абз. 3 п. 2).

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки, виданої ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут», середньоденний заробіток ОСОБА_6 за два останні місяці роботи складає 120,75 грн.

Згідно наказу № 127 від 20 квітня 2012 року «Про тимчасовий режим роботи» на ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» встановлено режим роботи один день в місяць.

Суд апеляційної інстанції, на порушення вимог Порядку, при визначенні розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні помилково для її обрахування виходив не із середньоденної, а із середньомісячної заробітної плати.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що наказами № 236-к від 18 грудня 2012 року, № 27 від 19 березня 2013 року, № 42-к від 21 червня 2013 року, № 75 від 17 вересня 2013 року для всіх підрозділів ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» встановлено режим роботи - дві години на день (перший робочий день тижня), що також призвело до неправильного визначення загального розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права, і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук