Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що 30.03.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7/2006/фн-ТТ499, згідно якого остання отримала кредит в сумі 64200.00 швейцарський франків на строк до 30.03.2027 року зі сплатою 8.99 % річних та можливістю зміни відсоткової ставки. В забезпечення кредитного договору у той же день сторонами укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 договірною вартістю 227420.00 грн. У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, виникла заборгованість відповідача по кредиту в загальній сумі 1135268.33 грн., з яких 760675.42 грн. - заборгованість по кредиту, 374592.91 - заборгованість по відсоткам. Оскільки до позивача перейшло право вимоги, просив в рахунок виконання зобов»язання по кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі його позивачу у власність.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що що 30.03.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7/2006/фн-ТТ499, згідно якого остання отримала кредит в сумі 64200.00 швейцарський франків на строк до 30.03.2027 року зі сплатою 8.99 % річних та можливістю зміни відсоткової ставки (а.с. 8-19).

В забезпечення кредитного договору у той же день його сторонами укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 договірною вартістю 227420.00 грн (а.с. 20-23).

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, право вимоги за вказаними договорами перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 33-35).

У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, виникла заборгованість відповідача по кредиту, про яку відповідач була повідомлена рекомендованим листом-вимогою від 09.09.2014 року (а.с. 30, 31-32).

На час звернення до суду загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 1135268.33 грн., з яких 760675.42 грн. - заборгованість по кредиту, 374592.91 - заборгованість по відсоткам. Наявність вказаної заборгованості відповідач не заперечує.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе у зв»язку з прийняттям Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Такий висновок є помилковим.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, зазначеній в постанові судової палати у цивільних справах від 09.09.2015 року по справі № 6-483цс15, поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15).

Згідно з положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з вимогами ст. 37 вказаного Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Оскільки в розділі 5 іпотечного договору міститься вказане застереження, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для набуття кредитором права власності на предмет іпотеки.

Згідно оцінки спірної квартири, на даний час вона становить 656065.00 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з

постановленням нового - про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовільнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2014 року скасувати, постановивши нове.

Позов задовільнити.

В рахунок виконання основного зобов»язання щодо сплати заборгованості по кредитному договіру № 7/2006/фн-ТТ49930.03.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в сумі 1135268.33 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, вартістю 656065.00 грн, шляхом визнання права власності на неї за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3654.00 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3654.00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді