АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №644/7752/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Бугера О.В.
Провадження №22-ц/790/7079/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: сімейні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Черкасова В.В.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, 3-особа: головне управління Державної міграційної служби у Харківській області - про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_7 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у серпні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 15 жовтня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Від сумісного проживання вони мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21 березня 2012 року шлю між нею та ОСОБА_6 розірвано.

Після розірвання шлюбу дочка проживає з нею, перебуває на її утриманні, а відповідач за рішенням суду періодично сплачує на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі 300 грн.

З метою фізичного розвитку, розширення кругозору та оздоровлення дитини, вона вирішила здійснити туристичну поїзду до Туреччини та забронювала для себе й дочки номер у готелі у Туреччині на період з 25 серпня 2015 року по 10 вересня 2015 року.

Крім того, вона вирішила здійснити поїздку з дочкою до м. Петербург Російської Федерації, де в неї мешкають родичі, з метою відпочинку та ознайомлення із історичними цінностями та пам'ятками архітектури міста,тощо.

Для здійснення поїздок за кордон з малолітньою дочкою необхідна згода обох батьків, однак домовитись з відповідачем про надання нотаріально оформленого дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон вона не має можливості, оскільки відповідач провокує її на скандали, викликає міліцію, намагається завдати їй тілесних ушкоджень.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 150, 155 СК України, ОСОБА_7 просила суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди за кордон малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці України, у її супроводі в період з 1 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року до Турецької Республіки та Російської Федерації, без дозволу батька дитини ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився.

В письмових заперечення наданих до суду, позов не визнав. При цьому посилався на те, що позивачка не зверталася до нього з пропозицією надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд їх малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі кордону України без його згоди.

Представник головного управління Державної міграційної служби у Харківській області в судове засідання не з'явився.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року позов задоволено.

Надано дозвіл на тимчасові виїзди за кордон малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці України, у супроводі її матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 1 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року до Турецької Республіки та Російської Федерації, без дозволу батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не надає згоди позивачці на тимчасовий виїзд малолітньої дочки за кордон, що суперечить інтересам дитини, її праву на відпочинок, оздоровлення, розвиток та розширення світогляду, а тому такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з підпункту 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2009 року.

Від сумісного проживання у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_8 (а. с.67).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвано. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_9 Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_8 аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 19 грудня 2011 року і до її повноліття. (а. с.17-21).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, її батьком ОСОБА_10 склалися особисті неприязні стосунки, які супроводжувалися сварками, у зв'язку з чим ОСОБА_6 постановою апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2013 року був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, яке проявилося у скоєнні хуліганства відносно ОСОБА_7, а вироком Чугуївського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2014 року був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та засуджений до обмеження волі з іспитовим строком за умисне заподіяння тілесних ушкоджень батьку позиваці ОСОБА_10 (а. с. 23-32).

З метою проведення відпочинку та оздоровлення дитини, поглиблення знань та розвитку творчих здібностей, світогляду дитини, позивачка 1 липня 2015 року уклала з ФОП ОСОБА_11 договір на туристичне обслуговування, за умовами якого турагент, який діяв за дорученням туроператора ТОВ «Корал Тревед», зобов'язався забезпечити їй та особам, що слідують з нею туристичні послуги - поїздку до Туреччини у період з 25 серпня 2015 року по 10 вересня 2015 року ( а. с.11-13).

Крім того, з метою проведення відпочинку дитини, оздоровлення, поглиблення знань, розвитку творчих здібностей та розвитку світогляду дитини, позивачка запланувала поїздку до родичів, що мешкають у м. Петербург Російської Федерації.

Проте, здійснити туристичну поїздку та поїздку до родичів разом з дочкою позивачки не може, оскільки батько дитини не надає згоди на виїзд малолітньої дочки за межі кордону України.

Із пояснень позивачки ОСОБА_7, наданих в суді першої інстанції встановлено, що вона неодноразово зверталася з усними пропозиціями до відповідача щодо надання їй дозволу на тимчасовий виїзд дочки до Туреччини та Російської Федерації з метою її відпочинку та ознайомлення з культурними цінностями цих країн.

Відповідач заперечував проти позову мотивуючи тим, що позивака за отриманням дозволу до нього не зверталася.

В той же час, ОСОБА_6 в судові засідання суду першої інстанції не з'являвся, нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд дочки до Туреччини та Російської Федерації протягом усього часу розгляду справи в суді позиваці не надав, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі кордону України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно задовольнив позов ОСОБА_7 та надано дозвіл на тимчасові виїзди за кордон малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці України, у супроводі матері ОСОБА_7 в період з 1 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року до Турецької Республіки та Російської Федерації, без дозволу батька ОСОБА_6

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що позивачка не надала суду доказів відсутності з його боку згоди на тимчасовий виїзд дочки за межі кордону України, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Матеріали справи свідчать, що відповідач позов не визнав позовних вимог та під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не надав позивачці нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд малолітньої дочки разом з матір'ю до Турецької Республіки та Російської Федерації без його згоди.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н ею законної сили.

Головуючий:

Судді: