Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за умовами укладеного із відповідачем договору від 04 липня 2005 року позичальник отримав кредит у розмірі 1 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, просив стягнути з останнього заборгованість, яка станом на 30 листопада 2013 року складала 18 117 грн 87 коп.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2005 року у сумі 18 117 грн 37 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 788,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6 300 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 311 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 10 478 грн; штрафу (фіксована частина) - 62,58 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 500 грн 01 коп.; штрафу (процентна складова) - 105 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 838 грн 95 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки строк дії карки встановлено до 31 липня 2011 року, а тому є підстави для стягнення заборгованості у повному обсязі.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте, зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що 04 липня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов кредитного договору позичальник зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 листопада 2013 року становить 18 117 грн 37 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 788,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6 300 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 311 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 10 478 грн; штрафу (фіксована частина) - 62,58 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 500 грн 01 коп.; штрафу (процентна складова) - 105 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 838 грн 95 коп.

За умовами кредитування ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та у строки, визначені заявою та Пам'яткою клієнта, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до заяви позичальник повинен сплачувати кредит щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останнім днем виконання зобов'язання (повернення кредитної заборгованості) є 04 серпня 2009 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України <nau://ukr/435-15|st256>, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <nau://ukr/435-15|st267>).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України <nau://ukr/435-15|st257>).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України <nau://ukr/435-15|st258> передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України <nau://ukr/435-15|st253> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st261>).

У запереченні на позов та своїх поясненнях ОСОБА_3 просив застосувати до вимог банку наслідки спливу позовної давності.

Апеляційний суд, встановивши, що строк дії картки закінчився у липні 2011 року, дійшов висновку про те, що банк звернувся до суду із позовом про повернення кредиту у грудні 2013 року у межах позовної давності, а тому заявлений позов підлягає задоволенню повністю.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України <nau://ukr/435-15|st257> до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st261>).

На підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість підлягає стягненню лише за останні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вирішуючи спір, апеляційний на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України, обставини справи з'ясував неповно, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин; не встановив належність виконання відповідачем щомісячних зобов'язань, період прострочення їх виконання як обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді: В.І. Амелін