Справа № 225/4495/15-ц
Провадження № 2/225/1849/2015
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі: судді Нємиш Н.В.,

при секретарі Андрієвій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дзержинську справу за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області про захист права власності, зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу ДВС Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області про захист права власності, зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування вимог зазначив наступне.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.06.2006 року він був засуджений до покарання з конфіскацією всього майна. Наказом Президента України від 22.12.2008 року він був помилуваний та йому було знижено міру покарання. 20.02.2009 року ОСОБА_1 був умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі та повернувся до місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після звільнення ОСОБА_1 декілька разів звертався до відділу ДВС для зняття арешту з майна, на що йому повідомили в усній формі, що арешт буде знято.

Позивач нещодавно вирішив продати квартиру за вищевказаною адресою, ? частина якої йому належить на праві приватної власності, однак в реєстраційній службі виявилось, що арешт з його майна не було знято.

В червні 2015 року ОСОБА_1 подав письмову заяву до відділу ДВС з питання про зняття арешту зі свого майна. 18.06.2015 року отримав відповідь за №69085, в якому зазначено, що в відділі ДВС відсутні виконавчі провадження, по яким би він значився боржником відсутні. Також повідомили, що на все нерухоме майно, яке перебуває у нього у власності, було накладено арешт 21.10.2011 року на підставі виконавчого листа № 1-168 від 13.09.2004 року, виданого Куйбишевським райсудом м.Донецька про конфіскацією всього майна. Вказане виконавче провадження було закінчене 06.06.2014 року відповідно до ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою від 06.06.2014 року виконавчий документ було повернено стягувачу- Куйбишевському райсуду м.Донецька відповідно до ст.ст.47 ч.1, п.2, 50 «Про виконавче провадження».

Оскільки виконавче провадження завершене, а арешт з майна ОСОБА_1 не був знятий, він просить зняти його в судовому порядку.

Позивач та представник позивача надали заяву, в якій просили справу розглянути за їх відсутності, вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відділу державної виконавчої служби Дзержинську міського управління юстиції, в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Дослідивши документи справи суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 5, 7, 53 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію, не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.06.2006 року він був засуджений до покарання з конфіскацією всього майна. Після звільнення ОСОБА_1 декілька разів звертався до відділу ДВС для зняття арешту з майна, на що йому повідомили в усній формі, що арешт буде знято. Однак в реєстраційній службі виявилось, що арешт з його майна не було знято.

Відповідно до ст. 59 КК України, конфіскація майна полягає у примусовому безоплатному вилученні за вироком суду у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Порядок виконання рішення суду про конфіскацію майна встановлений ст. 64 ЗУ Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, у тому числі його частка в спільній власності, статутному фонді субєктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках, на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

При виконанні конфіскації майна засудженого за вироком суду державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо виконавчий лист відповідає вимогам статті 19 Закону, з доданням до нього копії вироку суду, протоколу накладення арешту на майно і опису майна або протоколу про відсутність майна, яке підлягає опису, або довідки суду про їх відсутність у кримінальній справі, а при потребі й копії постанови про накладення арешту на майно.

При виконанні конфіскації майна за постановами суду державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо постанова суду відповідає вимогам статті 19 Закону, з доданням до неї протоколу вилучення майна, яке підлягає конфіскації.

У разі невідповідності виконавчого документа статті 19 Закону або відсутності одного з вищеперелічених документів державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Для виявлення майна, яке підлягає конфіскації, державний виконавець негайно надсилає запити до органів державної податкової інспекції, банків та інших кредитних установ, органів ДАІ, БТІ, нотаріату тощо та перевіряє майновий стан боржника за останнім місцем його прописки, проживання, місцезнаходженням майна.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, після виконання виконавчого документа про конфіскацію майна державний виконавець робить відповідні відмітки про виконання у виконавчому документі і повертає його відповідному суду.

На все нерухоме майно, яке перебуває у ОСОБА_1А у власності, було накладено арешт 21.10.2011 року на підставі виконавчого листа № 1-168 від 13.09.2004 року, виданого Куйбишевським райсудом м.Донецька про конфіскацією всього майна. Вказане виконавче провадження було закінчене 06.06.2014 року відповідно до ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою від 06.06.2014 року виконавчий документ було повернено стягувачу- Куйбишевському райсуду м.Донецька відповідно до ст.ст.47 ч.1, п.2, 50 «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який предявив виконавчий документ до виконання.

Крім цього, оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. А це порушує права ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження майном визначені ст.ст. 317-319 Цивільного кодексу України (власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Частиною другою ст. 50 цього ж Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Однак, посадовою особою відділу державної виконавчої служби накладений арешт не знятий.

Таким чином, судом встановлено, що діями державного виконавця відділу державної виконавчої служби порушений порядок закінчення (повернення) виконавчого провадження та не застосовано наслідки завершення виконавчого провадження (не знятий арешт з усього рухомого та не рухомого майна).

Проаналізувавши вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, на підставі Закону України Про виконавче провадження, Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до відділу ДВС Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області про захист права власності, зняття арешту з нерухомого майна- задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном.

Зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна у звязку з завершенням виконавчого провадження № 29399631, відкритого на підставі виконавчого листа № 1-168 від 13.09.2004 року, виданого Куйбишевським райсудом м.Донецька про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі права власності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: