Номер провадження: 22-ц/785/6220/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Одеського відділення № 2 ПАТ «Дельта Банк» про зобов'язання сплатити грошові кошти, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Дельта Банк» Бойко А.В. на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву, в якій просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Одеського відділення № 2 ПАТ «Дельта Банк» сплатити йому грошові кошти в загальній сумі 1045,15 доларів США.

В обґрунтування позову, ОСОБА_3 посилався на те, що 15 травня 2013 року між ним і Одеським відділенням № 2 ПАТ «Дельта Банк» (далі Банк) було укладено договір № 020-15676-150513 на відкриття поточного рахунку на його ім'я, з використанням та обслуговуванням платіжної картки. За умовами договору, Банк відкрив йому поточний рахунок № 283 в доларах США.

07 жовтня 2014 року, між ним і Одеським відділенням №2 ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 8727 банківського вкладу (депозиту). Згідно умов договору, банк зобов'язався прийняти від нього грошові кошти в сумі 1332,12 доларів США і зарахувати їх на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1, терміном до 21 жовтня 2014 року, нараховувати та сплачувати відсотки в порядку передбаченому Договором по вкладу, а також повернути вклад 21 жовтня 2014 року.

21 жовтня 2014 року, згідно умов Договору, банк повернув грошові кошти в сумі 1332,12 доларів США шляхом зарахування на поточний рахунок, відкритий на його ім'я, з використанням платіжної картки № НОМЕР_2.

04 листопада 2014 року він звернувся до Банку з вимогою видати йому грошові кошти з поточного рахунку. На його вимогу, банк видав тільки 100 доларів США.

07 листопада 2014 року, він знову завернувся до Банку з вимогою видати йому грошові кошти в сумі 1232,12 доларів США та відсотки у сумі 4,24 долари США з поточного рахунку, відкритого на його ім'я.

На його вимогу, Банк видав тільки 200 доларів США, запропонувавши укласти Договір банківського вкладу (депозиту) в доларах США. При цьому працівники банку повідомили, що у них відсутні кошти, тому решту 1036,36 доларів США не видали, а надали йому виписку за операціями по картковому рахунку за період з 01 жовтня по 31 жовтня 2014 року.

04 грудня 2014 року він знову звернувся до Банку з вимогою видати і грошові кошти, які залишилися на поточному рахунку. Але в задоволені заяви було відмовлено. Теж саме повторилося і 06 січня 2015 року.

Вважав, що своїми діями Банк грубо порушує умови договору та його права вкладника по розпорядженню грошовими коштами, які просив захистити.

У своїй письмовій заяві, поданій до суду, позивач просив розглянути справу без його участі, повністю підтримавши свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не прибув.

Представник відповідача Публічного акціонер товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення тимчасової адміністрації, Бойко A.B., 05 червня 2015 року подала до суду письмові заперечення проти позову, вважаючи їх такими що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування невизнання позовних вимог представник відповідача посилалася на те, що залучене до участі у справі, як відповідач, Одеське відділення № 2 ПАТ «Дельта Банк» не являється належним відповідачем, оскільки вказане відділення, не являється юридичною особою і не наділене повноваженнями представництва інтересів ПАТ «Дельта Банк» в судах. При цьому представник зазначила, що дійсно, між позивачем і Банком було укладено договір № 8727 банківського вкладу (депозиту). Банк виконав умови договору та 21 жовтня 2014 року перерахував на поточний рахунок позивача з використанням відкритої на його ім'я платіжної картки № НОМЕР_2, грошові кошти в сумі 1332,12 доларів США, які позивачем були внесені на депозитний вклад до Банку.

Представник вважав, що позивач жодним чином не довів факти того, що він звертався до них з заявою про видачу коштів. Також, вважала, що оскільки Постановою Правління Національного банку України березня 2015 року за № 150 «Про віднесення ПАБ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» і виконуючою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», то згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати позивачу грошових коштів, які знаходяться на його поточному рахунку, повинен здійснювати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до процедури, встановленою зазначеним Законом.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2015 року позов задоволений частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, сплатити ОСОБА_3 грошові кошти в загальній сумі 28 062 гривні 28 копійок (двадцять вісім тисяч шістдесят дві гривні 28 копійок).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судовий збір в доход держави в розмірі 2 806 грн.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Одеського відділення № 2 ПАТ «Дельта Банк» сплатити 1045,15 доларів США відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2013 року, між Одеським відділенням. Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі Банк) і ОСОБА_3 було укладено договір № 020-15676-159513 про відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки. За умовами вказаного договору, Банк відкрив на ім'я позивача поточний рахунок № НОМЕР_2) доларах США (а.с. 4).

07 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір № 8727 банківського вкладу (депозиту) у доларах США, відповідно до якого, Банк прийняв від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1332,12 доларів США, зарахувавши їх на вкладний депозитний рахунок № НОМЕР_1, зобов'язавшись до 21 жовтня 2014 року нарахувати проценти та повністю повернути вклад 21 жовтня 2014 року (а.с. 5, 6).

21 жовтня 2014 року, на підставі умов Договору, Банк повернув грошові кошти в сумі 1332,12 доларів США шляхом зарахування їх на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 з використанням платіжної картки, що підтверджується випискою по угоді від 07 жовтня 2014 року, виданої позивачу Банком 07 листопада 2014 року (а.с. 7).

04 листопада 2014 року, позивач звернувся до Банку з вимогою видати йому грошові кошти з поточного рахунку, які раніше були ним внесені на депозитний на рахунок. Однак, йому було видано тільки 100 доларів США, нічого не пояснюючи, до 07 листопада 2014 року, позивач знову звернувся до відповідача з вимогою видати йому всю суму грошових коштів, які знаходяться на його поточному рахунку, а саме, в загальній сумі 1232,12 доларів США.

Однак, в порушення умов договору та норм ст. 1074 ЦК України, працівники Банку видали позивачу тільки 200 доларів США, пославшись на відсутність коштів. В подальшому, позивач, 04 грудня 2014 року та 06 січня 2015 року звертався до відповідача з вимогою видати йому з поточного рахунку залишок грошових коштів в загальній сумі 1045,15 доларів США. Однак, виконати вимоги позивача працівники Банку відмовилися із-за відсутності коштів, обмежившись видачею виписки за операціями по картковому рахунку, що підтверджується заявами позивача, поданими ним на ім'я відповідача про видачу готівки (а.с. 9,10,11) та виписками за операціями по картковому рахунку (а.с. 12,13).

Згідно ч. 1 ч. З ст. 1066 ЦК України - за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові від (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до норм ст. 1074 ЦК України - обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи № 2 фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частина 2 ст. 1060 ЦК України регламентує, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання стосовно його клієнта і контрагентів, та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до положень цієї статті операції за рахунком - це сукупність банківських операцій по зарахуванню, видачі або перерахуванню грошових коштів. При цьому під видачею розуміється операція по списанню грошових коштів із рахунка клієнта і видача їх готівкою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дії Відповідача порушують чинні норми законодавства, оскільки грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку відкритого відповідачем на ім'я позивача належать останньому на праві приватної власності.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може зути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може зути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та прав Європейського суду з прав людини.

Відмовляючи видати грошові кошти, які належать на праві власності позивачу відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципи міжнародного права.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що своїми діями, відповідач ПАТ «Дельта Банк» порушив права позивача, передбачені укладеним між ними договором та Законом, щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його поточному рахунку, відкритого відповідачем. Тому, порушені права позивача підлягають захисту.

Враховуючи те, що Постановою № 150 від 02 березня 2015 року Правління Національного банку України, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, суд вважав, що при вирішені спору по даній справі, слід виходити з норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, в тому числі і порядок виплати коштів за вкладами вкладни за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Згідно ст. 36 ч. 6 п. 1 зазначеного Закону - обмеження, встановлене пунктом частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:

1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Більш того відповідно до висновку зазначеного в рішенні Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року Банк зобов'язаний виконувати договір банківського рахунку відповідно до його умов, Положень ЦПК, а не Постанов Правління НБУ.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При таких даних, суд правильно вважав необхідним зобов'язати публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, сплатити ОСОБА_3 грошові кошти в загальній сумі 28 062 гривні 28 копійок. При цьому суд бере до уваги, що на 02 березня 2015 року а саме, на день виведення Фондом ПАТ «Дельта Банк» з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, курс долара США до гривні України складав 26,85 гривень за 1 долар США, (1045,15 доларів США х 26,85 гривні = 28 062, 28 грн.)

Більш того з довідки, наданої представником Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Дельта Банк» від 10 липня 2015 року, вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» погодився з рішенням суду першої інстанції та добровільно виплатив позивачу ОСОБА_3 суму в розмірі 28 271,39 грн.

В разі скасування рішення суду першої інстанції з'явилась би можливість звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду про поворот виконання рішення суду.

Що стосується інших заперечень та доводів апеляційної скарги, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, встановлених судом та не ґрунтуються на Законі.

Між тим суд першої інстанції стягнув з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судовий збір в доход держави в розмірі 2 806 грн. Тобто суд першої інстанції фактично стягнув судовий збір в доход держави в розмірі 2 806 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в цій частині, оскільки розмір сплати судового збору, по цій справі, повинен складати 280,62 грн., а відповідач, як і позивач відповідно до закону України «Про судовий збір» на момент розгляду справи звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Дельта Банк» Бойко А.В. - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Одеського відділення № 2 ПАТ «Дельта Банк» про зобов'язання сплатити грошові кошти в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судовий збір в доход держави в розмірі 2 806 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков