Ухвала

іменем україни

17 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Дніпропетровська, який діє в інтересах ОСОБА_4, до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання договору укладеним на умовах, передбачених Типовим договором, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року прокурор м. Дніпропетровська, який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, змінивши його предмет до початку розгляду судом справи по суті, до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал»), третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання договору укладеним на умовах, передбачених Типовим договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Постанова). ОСОБА_5 неодноразово звертався до КП «Дніпроводоканал» щодо укладення з ним договору на умовах, передбачених типовим договором, затвердженим Постановою. Проте, відповідачем договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, який би відповідав типовому договору, що затверджений Постановою, не підготовлено та не укладено, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Внаслідок неукладення виконавцем послуг КП «Днапроводоканал» договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення на умовах, передбачених типовим договором, що затверджений Постановою, порушуються права ОСОБА_4, як споживача послуг.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. ст. 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язком виконавця є підготовка та укладення зі споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку споживача, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови КМУ від 20 травня 2009 року № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак