Справа №242/1695/15-ц
Провадження №2/242/774/15
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2015 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Гречка К.О.., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 07.05.2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, просили залишити позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» без розгляду у звязку із наявністю у договорах поруки застереження щодо вирішення спору Постійно діючим третейським судом.

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, просила відмовити у його задоволенні, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та всі представники діють від його імені і уповноважені ним відповідними довіреностями, який є юридичної особою публічного права та здійснює тимчасову адміністрацію та ліквідацію АТ «Дельта Банк» через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу. Вважала, що заборона на розгляд третейськими судами справ щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

02.09.2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Укрлугтек» укладено кредитний договір №13/006/2011-КЛТ, із відповідними змінами та додатковими угодами.

З метою забезпечення зобовязання між ПАТ Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено договори поруки №13/006/П02/2012-ПО та №13/006/П01/2012-ПО від 23.03.2012 року.

19.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договорів, які укладені з метою забезпечення виконання зобовязання.

Отже, відповідно до вище вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги та витягу з акту приймання-передачі ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором №9/25ДС/0970/2006-Аклн від 01.11.2006 року.

Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV "Про третейські суди" про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами.

Так, предметом спору є кредитний договір №13/006/2011-КЛТ (у новій редакції від 30.01.2014 року) укладений між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрлугтек» та окремі один від одного договори поруки №13/006/П01/2012-ПО від 23.03.2012 року (у новій редакції від 30.01.2014 року) укладений між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_2, №13/006/П02/2012-ПО від 23.03.2012 року (у новій редакції від 30.01.2014 року) укладений між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_4., згідно яких поручителі зобовязуються перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань.

Таким чином, в розумінні Закону України «Про захист справ споживачів» на укладений кредитний договір № №13/006/2011-КЛТ від 02.09.2011 року не розповсюджується вимоги зазначеного закону, у зв,язку з чим суд вважає заперечення представника позивача з цього приводу такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 5 Закону Про третейські суди юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Додатковими договорами №1 від 30.01.2014 року до договорів поруки №13/006/П01/2012-ПО та №13/006/П02/2012-ПО від 23.03.2012 року внесено зміни.

Пунктом 5.1 договорів поруки і новій редакції передбачено, що всі спори за цим договором, у разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, вирішуються Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України». Також передбачено порядок розгляду справи.

Звертаючись до суду з даним позовом представник ПАТ «Дельта банк» не заявляв вимогу про визнання третейської угоди недійсною, наявність якої є обов'язковою передумовою для передачі спору на розгляд до третейського суду.

06 листопада 2015 року, до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, відповідачем ОСОБА_2, та представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 статті 130 ЦПК України, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України також передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення справи в суді.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим пред'явлення позову до суду, за наявності такого договору, не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком передбаченого пунктом 6 частини першої статті 207 ЦПК обов'язку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді.

Таким чином, наявність договору між сторонами про передачу справи на розгляд третейського суду не перешкоджає його розгляду у суді, але лише за умови, що обидві сторони на це погоджуються, у противному разі заява залишається без розгляду.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року, у справі у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір, у сфері цивільних і господарських правовідносин, може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Отже угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду є конституційним правом, яке не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Суд не бере до уваги ствердження представника позивача з приводу того, що ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з даним позовом в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та всі представники діють від його імені і уповноважені ним відповідними довіреностями, який є юридичної особою публічного права та здійснює тимчасову адміністрацію та ліквідацію АТ «Дельта Банк» через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу і тому положення, визначені у п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не можуть бути застосовано у даному випадку, оскільки стороною у кредитному договору та договорах поруки є саме ПАТ «Дельта банк», а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи те, що між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду, який міститься в договорах поруки №13/006/П01/2012-ПО та №13/006/П02/2012-ПО від 23.03.2012 року у редакції від 30.01.2014 року у вигляді третейського застереження, та відповідачі подали заперечення проти вирішення справи в суді, суд вважає за необхідне даний позов залишити без розгляду.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу подається Апеляційному суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В. Пирогова