Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

при секретарі судового засідання Холомгоровій Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В :

Представник потерпілого ОСОБА_6 правління Перечинської районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_1 звернулася в суд в інтересах Перечинської районної кредитної спілки «Туря» з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2014 pоку по справі №308/8387/14-к в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000682 від 04.04.2014 p. було встановлено, що на підставі використання ОСОБА_3 завідомо підроблених документів, які підтверджують платоспроможність майбутнього позичальника та поручителів, 31.07.2008 pоку між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілка «Тур'я» і позичальником ОСОБА_5 та поручителями ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір кредиту-поруки № 291/1, згідно з яким отримано кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн. (річний процент -45%; зі сплатою відсотків за користування ним).

У зв'язку з чим, кредитна спілка здійснила оформлення договору кредиту-поруки та видачу кредитних коштів. Позивач зазначає, що відповідач №1- ОСОБА_5 порушив свої зобов'язання (п.п. 1.1., 2.2, 2.3. Договору) та його заборгованість по договору складає 157044,14 грн.- з них: по кредиту 49064,38 грн., по відсотках за користування кредитом 107979, 76 грн. За твердженнями позивача відповідач №2 ОСОБА_2 та відповідач №3- ОСОБА_3, які згідно з Договором (п.п.5.1-5.4) виступили перед спілкою поручителями відповідача №1 - не виконали своїх обов'язків, у зв'язку з чим солідарно з Відповідачем №1 відповідають перед спілкою за його зобов'язаннями.

На підставі наведеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» збитки у сумі 157044,14 грн., завданих кримінальним правопорушенням.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просила його задоволити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з мотивів його безпідставності та необґрунтованості.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, хоч повідомлялася про дату та час судового засідання, причина неявки суду невідома.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів - ОСОБА_4 дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між Перечинською кредитною спілкою «Туря» (кредитор), ОСОБА_5 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір кредиту-поруки №291/1 (а.с. 15-16).

За умовами вказаного договору спілка надає, а позичальник отримує 50 000,00 грн. кредиту на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості строком до 30 липня 2011 року зі сплатою процентів 45 % річних. За виконання позичальником грошових зобовязань по вказаному договору поручилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Видатковим касовим ордером №2064 від 31.07.2008 року підтверджується повне виконання обовязку кредитодавця за договором видати кредит, а також отримання позичальником суми 50000,00 грн., що підтверджується власноручним підписом останньої.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2014 року у справі № 308/8387/14-к ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження, відомості про яке 04.04.2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 358 та ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с. 19-27). Вказана ухвала набула законної сили 11.09.2014 року.

У відповідності п. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Водночас, згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

За правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, у відповідності до листа Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства, що регулює закриття кримінальних справ» від 01.02.2004 року звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до кримінально-правових засобів примусового характеру.Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

В судовому засіданні на підставі матеріалів цивільної справи встановлено, що заборгованість по договору ОСОБА_5 складає 157044,14 грн., з них: по кредиту 49064,38 грн., по відсотках за користування кредитом 107979, 76 грн. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 22 ЦК України регламентовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування; завдані збитки відшкодовуються в повному обсязі; збитками є реальні збитки та упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту цього абсолютного права, у яких потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, а праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

З вищенаведеними положеннями цивільного законодавства повністю узгоджується п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, у якому зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

На підставі наведеного, вивчивши зміст ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2014 року судом встановлено, що вказаним рішенням суду відповідачі по справі ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнані винними у шахрайських діях за викладеним у позовній заяві епізодом щодо використання завідомо підроблених документів під час укладення договору кредиту-поруки № 291/1 від 31.07.2008 року.

У розумінні ч. 1 ст. 1190 ЦК України солідарна відповідальність перед потерпілим покладається на осіб, які заподіяли шкоду спільно (взаємопов'язаними діями або об'єднаними спільним злочинним наміром), а згідно з ч. 2 цієї статті за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність цих осіб у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

У п. 13 вищевказаної постанови Пленуму від 31 березня 1989 р. № 3 передбачено, що при вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду - за епізодами злочину, в яких встановлено їх спільну участь. Водночас є неприпустимим покладання такої відповідальності за самостійно вчинені злочини, не пов'язані спільним наміром, а так само на осіб, коли одних із них засуджено за корисливі злочини, наприклад за розкрадання, а інших - за халатність, що об'єктивно сприяло першим у вчиненні злочину. Таким чином, моральна і матеріальна шкода в кримінальному судочинстві може відшкодовуватись як у солідарному порядку, так і у частці відповідно до ступеня вини кожного, але з дотриманням вищенаведених вимог.

Зі змісту ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2014 року у справі № 308/6993/14-к вбачається, що ОСОБА_3 вчиняла певні протиправні дії, інших судових рішень про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5, ОСОБА_2 за певні дії при отриманні кредиту позивачем суду не надано, отже, у діях даних осіб з приводу отримання кредиту відсутній спільний злочинний намір з діянням, що вчиняла ОСОБА_3

За таких обставин, керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 208, 209, 213-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1190,1192 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7