Справа № 175/2615/15-ц
Провадження № 2/175/1033/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про визнання батьківства, видачу свідоцтва про народження дитини та стягнення моральної шкоди , -

в с т а н о в и в:

В липні 2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який в вересні 2015 року уточнили та просили визнати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 їх, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 донькою; зобов'язати ОСОБА_4 сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області видати свідоцтво про народження дитини ОСОБА_6, яка народилася 13 лютого 2015 року та у свідоцтві про народження вказати її батьками мати: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, батько: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3; стягнути моральну шкоду у розмірі 60000 грн. з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) на її, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1) користь.

В обґрунтування позову позивачі вказали, що вона, ОСОБА_1 з 01 червня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від їх шлюбу народилися діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Спочатку, їх сімейне життя складалось добре, але стосунки між ними погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення у 2012 році шлюбних відносин, вони почали мешкати окремо. 18 лютого 2015 року їх шлюб було розірвано за рішенням суду, яке набрало законної сили 09 березня 2015 року. В зв'язку з тим, що колишній чоловік не бажав матеріально утримувати своїх дітей та ігнорував її прохання про допомогу, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Так, 02 березня 2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь їх спільних двох дітей 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. З 2012 року вони з чоловіком мешкали окремо, не спілкувалися та кожний мав своє особисте життя. 13 лютого 2015 року вона, ОСОБА_1 в пологовому будинку ЦРБ у м. Новомосковську народила дівчинку ОСОБА_6, це підтверджується Медичним свідоцтвом про народження № 72 від 19.02.2015 року. Батьком дитини є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. Після виписки з пологового будинку, вона звернулася до відділу ДРАЦ Виконкому ОСОБА_4 сільської ради з заявою, в якій просила зареєструвати дитину згідно медичного свідоцтва про народження № 72 від 19.02.2015 року та батьком дитини зазначити ОСОБА_2. До заяви було додане рішення суду про розірвання шлюбу від 18 лютого 2015 року, в якому судом було встановлено припинення шлюбних відносин та відповідну дату цього припинення з колишнім чоловіком та заява батька дитини ОСОБА_2, її цивільного чоловіка. 12 березня 2015 року вона отримала письмову відповідь ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з відмовою в проведенні реєстрації згідно до п. 3.19 Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10. 2000 року № 52/5. 13 березня 2015 року не погодившись з вище зазначеною відповіддю, вони звернулися зі спільними заявами до Начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області з тим самим проханням зареєструвати дитину згідно медичного свідоцтва про народження № 72 від 19.02.2015 року та батьком дитини зазначити його, ОСОБА_2 В той самий день вона отримала письмову відповідь вих. № 506/05.04-35 з відмовою в державній реєстрації дитини та зазначенням батьком ОСОБА_2 Звернувшись до ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зі скаргою на відмову в реєстрації народження дитини та видачі свідоцтва про народження, 26 березня 2015 року вона отримала відмову у реєстрації дитини та видачі свідоцтва про народження дитини. З колишнім чоловіком ОСОБА_5 вона не спілкується, не знає де він мешкає або перебуває, тому подання від нього заяви про відмову від дитини неможливо. Неможливість зареєструвати її дитину на ОСОБА_2 порушує її особисті права та права дитини, а також перешкоджає в отриманні грошової допомоги, яка призначається при народженні дитини. Вона мати трьох малолітніх дітей, яка опинилася в дуже скрутному матеріальному становищі. Їй дуже тяжко матеріально утримувати дітей: на двох дітей від попереднього шлюбу ще не надходять аліменти, а третю дитину вона не може зареєструвати. Вказала, що ОСОБА_5 у період слухання справи про розірвання шлюбу та винесенні рішення 18.02.2015 року вже знав, що у неї народилася дитина 13.02.2015 року дівчинка ОСОБА_6 та чомусь з лютого 2015 року не оскаржив рішення суду про розірвання шлюбу по теперішній час та не оспорив той факт, що в нього не двоє дітей, а троє дітей, та що колишнє подружжя не припиняли своїх шлюбних стосунків з 2012 року та не звернувся до жодного закладу з проханням удочерити ОСОБА_6 та допомагати матеріально. Ця обставина підтверджує той факт, що ОСОБА_5 не вважає ОСОБА_6 своєю дитиною, але перешкоджає реєстрації дитини у відповідних закладах. Колишній чоловік не бажає писати ніяких заяв до будь яких органів державної реєстрації актів цивільного стану, живе окремо, ніяких претензій стосовно батьківства не висловлював та нікуди не звертався з будь-якими заявами до вищевказаних органів та суду, то принести заяву від нього про відмову від дитини народжену 13.02.2015 р. не можливо, в зв'язку з тим що він цього не бажає. Вважає, що відмова від 12 березня 2015 року ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відмова від 13 березня 2015 року ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, відмова від 26 березня 2015 року ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видані незаконно, безпідставно та без глибокого вивчення документів, а саме рішення суду про розірвання шлюбу, в якому подружжя припинили шлюбні стосунки у 2012 році, особистих заяв позивачів, паспортних даних документів від медичного закладу, довідок. Своїми незаконними діями по перешкоджанню у реєстрації дитини вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесли душевні і моральні страждання. Вважають, що ОСОБА_5, який не сплачує вже певний час аліменти на утримання своїх двох дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та має заборгованість по аліментам станом на 26.03.2015 року більш ніж 2158,00 грн., навмисно не бажає писати будь-яких заяв на реєстрацію ОСОБА_6, бо йому дуже зручно прикриватися наче б то трьома дітьми і ухилятися від воєнного обовязку, моральну шкоду вони оцінюють у 60000 грн., яку бажають отримати від відповідача ОСОБА_5 У звязку з вищевикладеним вони звернулися до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її адвокат за договором про надання юридичних послуг ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав суду лист про розгляд справи без участі їх представника. Вказав, що вважають позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необґрунтованими та такими, що порушують вимоги чинного законодавства (а.с.101-102).

Представник відповідача ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області надав суду лист про розгляд справи без участі їх представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі їх представника. (а.с.73).

Представник відповідача ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_11 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у звязку з їх безпідставністю,недоведеністю відсутності кровного споріднення між ОСОБА_5 та дитиною.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 128 СК України, передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що з 01 червня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільних дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20) та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.19). Сімейно-шлюбні відносини між подружжям не склалися, тому 18 лютого 2015 року за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с.21). Окрім цього, 02 березня 2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь його двох дітей 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с.22-23).

13 лютого 2015 року ОСОБА_1 народила дитину, що підтверджується виданим пологовим будинком ЦРБ у м. Новомосковську медичним свідоцтвом про народження № 72 від 19 лютого 2015 року (а.с.43). ОСОБА_1 надала своїй дитини імя ОСОБА_6.

Після виписки з пологового будинку, позивачка згідно з законодавством України звернулася до спеціаліста відділу ДРАЦ Виконкому ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_12 з заявою про за реєстрацію дитини згідно медичного свідоцтва про народження № 72 від 19 лютого 2015 року та батьком дитини зазначити ОСОБА_2. Однак, 12 березня 2015 року ОСОБА_1 отримала письмову відповідь (вих. № 4/3-8-4) ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з відмовою в проведенні реєстрації згідно до п. 3.19 Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10. 2000 року № 52/5.

Так, 13 березня 2015 року не погодившись з вище зазначеною відповіддю, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися зі спільними заявами до Начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області з проханням зареєструвати дитину згідно медичного свідоцтва про народження № 72 від 19 лютого 2015 року та батьком дитини зазначити ОСОБА_2. Однак, в той самий день позивачі отримали письмову відповідь вих. № 506/05.04-35 з відмовою в державній реєстрації дитини та зазначенням батьком ОСОБА_2. В вищевказаній відповіді було зазначено посилання на ч. 2,3 ст. 122 СК України та розділ III, глави 2 п.19 Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, та зазначалося, якщо мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час державної реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, і в зв'язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства.

20 березня 2015 року не погодившись з вищевказаною відповіддю позивачі звернулися зі скаргою до ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на відмову в реєстрації народження дитини та видачі свідоцтва про народження. Та 26 березня 2015 року за вих.200/03.1-31 ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видав відмову у реєстрації дитини та видачі свідоцтва про народження дитини, спираючись на ті ж самі обставини, що і попередні відділи.

Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка і чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка /колишнього чоловіка/ батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства.

На день народження дитини (13 лютого 2015 року) позивачка юридично перебувала у шлюбі, а відповідно до ч. 1 ст. 122 та ст. 133 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Як зазначили в своїх письмових запереченнях ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на позовну заяву, в пункті 19 глави 3 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року № 3307/5), чітко визначено, що якщо мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час державної реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, і у зв'язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також одночасної подачі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. Про подану заяву робиться відповідний запис у графі «Для відміток» і обоє з подружжя розписуються в цій графі. У цих випадках при складанні актового запису про народження дитини прізвище дитини вказується за прізвищем матері, а по батькові і відомості про батька - відповідно до заяви про визнання батьківства. Якщо батьки бажають присвоїти дитині прізвище батька, то воно виправляється в актовому записі про народження на підставі тієї ж заяви. Цим пунктом Правил реєстрації передбачено також, що якщо чоловік, який перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір'ю дитини, не може особисто з'явитись до органу державної реєстрації актів цивільного стану для подання вищезазначеної заяви, то його заява, яка підтверджує, що він не є батьком дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, може бути подана через представника або надіслана поштою. Повноваження представника мають ґрунтуватись на нотаріально посвідченій довіреності.

Також, ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначено, що позивачам не було відмовлено в державній реєстрації народження дитини ОСОБА_6, а запропоновано два шляхи позитивного вирішення порушеного ними питання:

- необхідно разом з колишнім чоловіком ОСОБА_5 та батьком дитини ОСОБА_13 звернутись до виконкому ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району або до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області з питання державної реєстрації народження дитини з одночасною подачею спільної з Вашим колишнім чоловіком заяви про невизнання його батьком дитини, а також Вашої та батька дитини заяви про визнання батьківства. Якщо заява ОСОБА_5 про невизнання батьківства з нотаріальним засвідченням його підпису буде надіслана до виконкому або відділу державної реєстрації актів цивільного стану поштою, достатньо буде тільки присутності матері та батька дитини;

- у випадку неможливості подання заяви колишнім чоловіком його можливо записати батьком дитини в актовому записі про народження та в подальшому звертатися до суду з питання оскарження батьківства (або) виключення відомостей про батька з актового запису про народження.

Отже, в позовній заяві позивачі бажають зареєструвати дитину згідно з вимогами частини 1 статті 126 Сімейного кодексу України «Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану», що суперечить вимогам іншої статті 122 Сімейного кодексу України, оскільки шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 розірвано 09 березня 2015 року а дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, народжена у шлюбі та походить від подружжя. Задовольнивши позовні вимоги позивачів органи державної реєстрації актів цивільного стану порушать вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів подання заяви відповідачем ОСОБА_5 щодо невизнання батьківства, суду не надані.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п. п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, судам роз'яснено, що рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, судам роз'яснено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (стаття 122, 124 СК України). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом предявлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Суд зазначає, що лише у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд ухвалює рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідна експертиза не проводилася та клопотань про її проведення не заявлялось.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України, допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

У відповідності до норм ст. 128 СК України, визнання судом батьківства можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Керуючись цим загальним правилом, у частині 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази (відомості), які посвідчують походження дитини.

У сучасних умовах основним доказом батьківства буде висновок судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК).

Відповідно до положень ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд ухвалює рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Враховуючи, що позивачка мала право вирішити питання про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи крові для визначення кровного споріднення дитини, однак клопотання про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, яка є обов'язковою згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, з приводу вирішення цього спору не подала, суд вважає недоведеним факт відсутності кровного споріднення між ОСОБА_5 та народженою ОСОБА_1 13 лютого 2015 року дитиною, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання походження дитини за позивачами та зобовязання видати свідоцтво про народження дитини слід відмовити.

Що стосується позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 грн. суд встановив, що позивачами не надано доказів її спричинення.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого не майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

З огляду на те, що ОСОБА_5 не порушував прав позивачів, в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивачів щодо відсутності кровного споріднення між колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_5 та народженою 13 лютого 2015 року позивачкою ОСОБА_1 дитиною дівчинкою ОСОБА_6, не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання батьківства, видачу свідоцтва про народження дитини та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено в повному обсязі, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 57, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про визнання батьківства, видачу свідоцтва про народження дитини та стягнення моральної шкоди , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Озерянська Ж.М.