печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

23 листопада 2015 року Печерський районний суд м. Києва складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Козак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві уточнену заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла уточнена заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів шляхом накладення арешту на майно відповідача: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, площею 250,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2283, кадастровий номер НОМЕР_1.

Суд розглянув заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Разом з тим, зі змісту заяви такої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на її припущеннях.

Крім того, позивачем не надано доказів відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати, позовним вимогам.

Також суд бере до уваги, що ухвалою суду від 12 листопада 2015 року вже вирішувалась заява позивача про накладення арешту на майно відповідача, у задоволенні котрого судом відмовлено.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 152, 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні уточненої заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В.Батрин