АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 755/5732/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Марцинкевич В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про визнання частково недійсним контракту, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в якому просила визнати недійсним контракт, поновити на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду. Вказує, що змушена була підписати трудовий договір на один рік, на підставі якого було видано наказ № 94 від 31.12.2013 року про прийняття її на посаду начальника ЖРЕО - 409 Дирекції на умовах контракту. Проте наказом від 18.02.2015 року № 65к, її було звільнено із займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Вважаючи, що трудові правапозивачапорушені, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про визнання частково недійсним контракту, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкодивідмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подала апеляційну скаргу, вякій просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що в разі укладення контракту з працівником, що не належить до категорії працівників, з якими відповідно до законів може укладатися контракт.

На думку апелянта, при достроковому розірванні контракту у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених контрактом, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні. Попередження про звільнення позивача з 18.02.2015 року відповідач не здійснив.

В судовому засіданні позивач та її представники повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням вимог КЗпП України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Судом встановлено, що 31.12.2013 року між КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та ОСОБА_2 було укладено контракт про призначення позивача на посаду начальника ЖРЕО -409 з 01.01.2014 по 31.12.2014 року.

Директором КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» позивача за невиконання умов п. 4.3.4 контракту, було попереджено про дострокове розірвання контракту з 27.12.2014 року

Наказом № 65к КП«Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» від 18.02.2015року ОСОБА_2 було звільнено на підставі п 8. ст.36 КЗпП України.(а.с.15)

Підставою звільнення позивача з роботи слугував акт від 12.12.2014 року, попередження від 12.12.2014 року №46-264 про дострокове розірвання контракту на підставі п.8 ст.36 КЗпП України з 27 грудня 2014 року.

Позивач продовжила трудові відносини з відповідачем після 27.12.2014 року.

При достроковому розірванні контракту стороною відповідача в наказі про звільнення позивача не зазначено у чому полягає невиконання або неналежне виконання нею зобов'язань, передбачених контрактом.

При зверненні до суду із заявленим позовом ОСОБА_2 вказала, що представником Дирекції усно оголошено про невиконання умови контракту, передбаченого п.4.3.4., а саме незабезпечення стовідсоткової оплати за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій мешканцями будинків. В порушення вимог трудового законодавства від позивача не отримані пояснення з приводу невиконання умов контракту, що свідчить про порушення процедури розірвання трудового договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, суд дійшов до не обґрунтованого висновку про те , що відповідач довів порушення позивачем підпункт 4.3.4 Контракту, а саме: забезпечення стовідсоткової оплати за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій мешканцями будинку, оскільки, визначивши такі умови контракту відповідач заздалегідь визначає перебіг подій, враховуючи, що виконання цього договору фактично є неможливим, а відтак вимоги про визнання недійсним п.4.3.4 Контракту та як наслідок поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , як того вимагає ст. 235 КЗпП України підлягає задоволенню.

Обчислення середньої заробітної плати, у випадку вимушеного прогулу, здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Отже, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача складає 366,36 грн. (19.02.2015 року по 23.06.2015року ), а також беручи до уваги, що кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 84 робочих дня позивачу належить до виплати 30 774,24 грн., виходячи з такого розрахунку: 366,36 гривень х 84 дня = 30 774 грн. 24 копійки.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Вирішуючи позов в частині визнання недійсними підпункти 4.3.1 - 4.3.3., пункту 4.2. та п.4.6 контракту, колегія суддів виходить з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, тому при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Такі умови контракту обумовлені сторонами, спрямовані на реальне їх настання та виконання сторонами договору. Отже, заявлені вимоги позову в цій частині необгрунтовані.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд, встановивши, що відповідачем порушені законні права позивача, що призвело до фізичних та моральних страждань, оскільки вона змушена була вживати додаткових заходів для організації власного життя, так як в матеріалах справи відсутні дані про наявність у позивача іншого доходу, крім заробітної плати і враховуючи вимоги розумності та справедливості слід визначити розмір моральної шкоди, в сумі 1000 грн., що є достатнім для відновлення втрат немайнового характеру та досягнення психологічної рівноваги.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про визнання частково недійсним контракту, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, моральної шкоди за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати недійсним підпункт 4.3.4 контракту від 31.12.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Комунальним підприємствома «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва»

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника ЖРЕО-409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2015 року по 23.06.2015 року в сумі 30774,24 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітку за один місяць за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді