Справа № 460/3429/15-ц
Провадження №2/460/1469/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Варениця В.С.

з участю секретаря Мельник Є.Є.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_5 районної державної адміністрації та Комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 районній державній адміністрації, третя особа ОСОБА_3, про скасування рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15.09.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_5 райдержадміністрації про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною №395/6-15 від 30.07.2015 року, а також визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 райдержадміністрації від 23.07.2015 року за заявою ОСОБА_3 Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач по справі являється батьком її доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.12.2009 року між ними було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів та участь у вихованні дитини. Вважаючи, що вона не виконує умови укладеного договору, відповідач звернувся з заявою про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, встановлення графіку побачень з дитиною, на підставі якої 30.07.2015 року ОСОБА_5 районною державною адміністрацією в особі голови ОСОБА_7 було прийнято розпорядження про встановлення порядку побачень та проведення спільного відпочинку з малолітньою дитиною ОСОБА_6 Оскаржуване розпорядження вважає незаконним, так як ОСОБА_5 райдержадміністрація взяла на себе повноваження суду і фактично, перевищуючи свої повноваження, внесла зміни до договору і змінила порядок участі у вихованні батька малолітньої дитини, визначений договором між батьками. Також в порушення вимог чинного законодавства та Конвенції про права дитини в ході розгляду заяви ОСОБА_8 не було надано дитині можливість бути заслуханою. Також нею наголошувалося, що дитина не хоче ночувати в батька. Відмова надати дитині висловити свою думку щодо того, як вона бажає спілкуватися з батьком, є грубим порушенням прав дитини, а тому оскаржуване розпорядження також є незаконним і підлягає скасуванню. Винесеним розпорядженням порушено її право на безперешкодне спілкування з дитиною, фактично заборонено спілкування дитини і матері в дні народження дитини, у великодні та різдвяні свята. Своїм рішенням голова ОСОБА_5 РДА без належних на то підстав та перевищуючи свої повноваження змінив місце проживання дитини. Також оскаржуване розпорядження є необґрунтованим, при його ухваленні не були враховані усі обставини, які мають значення для прийняття рішення.

2

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить задоволити її позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 райдержадміністрації як органу опіки та піклування головний спеціаліст-юрист відділу опіки та піклування служби у справах дітей ОСОБА_2 заявлений позов заперечила, підтримала письмове заперечення на позов, в якому вказується, що вимоги позивача являються безпідставними та необґрунтованими. ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування з метою врегулювати спір між ним та ОСОБА_1 щодо його участі у вихованні малолітньої дитини, що передбачено чинним законодавством. Оскаржуваним розпорядженням не було внесено жодних змін до укладеного договору між батьками дитини, дане розпорядження не суперечить умовам договору, а лише конкретизує та деталізує деякі його умови, зокрема ті, що стосується участі батька у вихованні дитини. Недостовірним є твердження щодо відмови в наданні дитині висловити свою думку, позивачці було запропоновано забезпечити участь дитини в засіданні комісії, однак позивачка цього не забезпечила. Під час обстеження умов проживання з дитиною була проведена бесіда, під час якої дитина повідомила, що вона періодично бачиться з батьком і добре проводить з ним час. Також безпідставним є твердження позивача про порушення її права на безперешкодне спілкування з дитиною, так як оспорюваним розпорядженням передбачено ОСОБА_3 можливість проводити з дитиною 4 дні протягом календарного місяця, а позивачу 26 календарних днів. ОСОБА_5 райдержадміністрацією як органом опіки та піклування оскаржуване розпорядження було прийнято на підставі заяви батька дитини ОСОБА_3, з врахуванням всіх обставин, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з врахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Просить в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав письмове пояснення на заявлений позов, в якому вказується, що приводом для звернення до органу опіки та піклування з клопотанням про встановлення способів виховання дитини ОСОБА_6 і спілкування з нею були викладені в його заяві факти порушення позивачкою прав дитини і його прав як батька дитини. Після подання заяви позивачка надалі продовжувала чинити йому перешкоди в побаченні та спілкуванні з дитиною. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 також підтримав письмове пояснення та вважає, що в заявленому позові слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що визнали сторони та вбачається з свідоцтва про народження, що позивач ОСОБА_9, прізвище якої до одруження було Попова, та третя особа ОСОБА_3 являються батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_9 та третя особа ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу до жовтня 2013 року в житловому будинку, належного позивачці, за адресою с.Зелів, вул.Нова, 620 Яворівського району Львівської області.

Після припинення спільного проживання між позивачем ОСОБА_9 та третьою особою ОСОБА_3 виник спір з приводу матеріального забезпечення дитини та участі батька в її вихованні та спілкуванні. Позивачем ОСОБА_9 було подано до суду позов про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6, під час судового розгляду сторони по справі уклали мирову угоду на підставі нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дитину та участі у вихованні, яка ухвалою Яворвського районного суду Львівської області від 20.01.2014 року була визнана та провадження у справі було закрито.

3

Згідно п.п.14. 15 нотаріально посвідченого Договору про сплату аліментів на дитину та участі у вихованні від 03.12.2013 року було визначено, що батько має право на особисте спілкування з дитиною та відвідування, якщо це не перешкоджає розкладу дня та нормальному розвитку дитини, відвідування дитини відбувається за місцем проживання дитини або за погодженням з матірю в іншому місці (театр, цирк, парк і таке інше).

Судом також встановлено, що з часу укладення вищевказаного договору до травня 2015 року третя особа ОСОБА_3 за погодженням з позивачкою ОСОБА_9 підтримував відносини з малолітньою донькою, періодично бачився з дитиною, проводив з донькою певний час поза місцем її проживання.

Однак, починаючи з травня 2015 року між позивачем ОСОБА_9 та третьою особою ОСОБА_3 виник спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 з підстави тимчасової відмови батька ОСОБА_3 надати дозвіл на виїзд дитини за межі України для відпочинку з матірю. В подальшому, незважаючи на надання ОСОБА_8 такого дозволу, відносини між позивачем ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 загострилися, що призвело того, що сторони не дійшли спільної згоди щодо участі батька у вихованні дитини.

З метою вирішення виниклого спору та визначення порядку побачення з дитиною третя особа ОСОБА_3 14.05.2015 року звернувся з відповідною письмовою заявою до виконавчого комітету Домажирської сільської ради, яка була скерована за належністю на імя голови ОСОБА_5 райдержадміністрації як органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування. Той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від неї.

А відповідно до вимог ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим для виконання.

Із системного аналізу вищевказаних правових норм випливає, що укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків є правом батьків, а обовязок органу опіки та піклування визначити способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею при виникненні такого спору не залежить від наявності чи відсутності такого договору між батьками.

Розпорядженням голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації №395/6-15 від 30.07.2015 року «Про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною» було встановлено ОСОБА_3 відповідний порядок побачень та проведення спільного відпочинку з його малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності ОСОБА_1 Також ОСОБА_10 було зобовязано не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6.

Як вбачається з преамбули даного розпорядження, останнє було ухвалено відповідно до ст.ст.19, 158 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, при його ухваленні було враховано рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23.07.2015 року та висновок служби у справах дітей від 23.07.2015 року №762.

Під час розгляду справи судом встановлено, як вбачається з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 райдержадміністрації від 23.07.2015

4

року, що на засіданні комісії були присутні позивач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, членами комісії шляхом опитування та вивчення документів встановлювалися умови життя батьків, їхнє ставлення до дитини, визначалася прихильність дитини до кожного з батьків, її вік, стан здоровя, наявність нотаріального посвідченого договору про сплату аліментів на дитину та участь у вихованні та інші необхідні обставини.

Суд критично оцінює твердження позивача ОСОБА_1, що ОСОБА_5 райдержадміністрація, приймаючи оскаржуване розпорядження, перевищила свої повноваження, внесла зміни до нотаріально посвідченого договору та змінила порядок участі у вихованні батька малолітньої дитини. На переконання суду даним розпорядженням жодних змін до укладеного договору, враховуючи п.14 договору про право батька на особисте спілкування з дитиною, не було внесено. Також суд визнає, що визначена в п.15 договору умова про відвідування дитини за її місцем проживання чи за погодженням з матірю в іншому місці, жодним чином не може перешкоджати праву батька, визначеному в ст.153 СК України, на безперешкодне спілкування з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Тому суд погоджується з позицією представника відповідача, що оскаржуване розпорядження не суперечить умовам укладеного договору, а лише конкретизує та деталізує способи участі батька дитини, який проживає окремо від неї, щодо його виховання дитини та спілкуванні з неї. Даним розпорядженням ОСОБА_5 райдержадміністрація як орган піки та піклування в межах своїх повноважень, визначених ст.ст.19, 158 СК України, фактично вирішила виниклий спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Також суд не приймає до уваги покликання позивача ОСОБА_11 як на підставу своїх вимог щодо неврахування думки дитини ОСОБА_6, оскільки враховуючи вік дитини така умова не є законодавчо обовязковою. Разом з тим, судом встановлено, що під час обстеження житлово-побутових умов проживання дитини працівниками Служби у справах дітей було встановлено відношення дитини до батька та позитивне сприйняття дитини побачень з батьком, що було відображено в акті від 07.07.2015 року.

Суд визнає надуманими твердження позивача щодо порушення її прав на безперешкодне спілкування з дитиною та зміну місця проживання дитини, враховуючи зміст оскаржуваного розпорядження, визначені періоди та час права третьої особи ОСОБА_3 на побачення та проведення спільного відпочинку з дитиною.

Відповідно до положень ст.3 Конвенції про права дитини та ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів.

Також суд визнає безпідставними позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 райдержадміністрації від 23.07.2015 року за заявою ОСОБА_3, оскільки відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, комісія є консультативно-дорадчим органом, відповідно не являється юридичною особою, не може бути відповідачем в цивільній справі, прийняті нею рішення не створюють для сторін прав чи обовязків, а тому не можуть бути предметом оскарження.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи доведено, що дійсно між батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, які проживають окремо, виник спір щодо визначення способу виховання та спілкування з дитиною, для вирішення даного спору батько ОСОБА_3 в передбаченому законом порядку звернувся до органу опіки та піклування, оскаржуваним рішенням органу опіки та піклування заявлений спір було вирішено, під час ухвалення оскаржуваного рішення орган опіки та піклування діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з урахуванням всіх обставин, безсторонньо, добросовісно та розсудливо, під час розгляду справи не встановлено законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного розпорядження, оскаржуваним рішенням не порушено

5

законних прав, свобод та інтересів позивача, відповідно немає підстав за позовом позивача визнавати протиправними та скасовувати оскаржувані рішення, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 районної державної адміністрації та Комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 районній державній адміністрації, третя особа ОСОБА_3, про скасування рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: