Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

м. Волноваха 09 листопада 2015року

Волноваський районний суд, Донецької області

в складі: головуючого - судді Гальченко І.В.

при секретарі Сєрих І.С.

за участі позивачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу по позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з цим позовом, яким просить визнати таким що втратив право на користування житловою площею відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що їй належить будинок №9 по вул.Восточна в сел.Андріївка, Волноваського (колишнього Тельманівського) району на праві власності згідно договору дарування, де вона прописала відповідача 27.09.2011року, але той з вересня 2012р. виїхав з будинку, його речей в будинку немає, у вкащаному будинку з того часу не живе, виписуватися не бажає, вона не може користуватися своєю власністю.

Позивач в судовому засіданні на позові наполягає, показала суду, що вона прописала відповідача на прохання своєї дочки, яка жила з ним у фактичних шлюбних відносинах, відповідач жив в будинку дочки, в її будинку не жив ніколи, з вересня 2012року він кинув її дочку і поїхав, з того часу його ніхто не бачив, де він може знаходитися вона не знає, чому адвокат в позовній заяві вказав адресу її сусідів не знає, але відповідач там ніколи не жив, він ще у вересня 2012року виїхав з селища, більше вони його не бачили і про нього нічого не чули. Раніше його не виписувала, а тепер їй треба отримати субсідію і тому просить його виписати з її будинку.

Відповідач за викликом суду в судове засідання не з*явився, причин суду не повідомив, до суди повернулися документи з відміткою пошти, що адресат за вказаною адресою не живе, місце його проживання позивачу не відоме, тому справа відновідно до вимог ст.169,225 ЦПК України за згоди позивача слухалася за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивачки, свідка ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні встановлено, що дійсно згідно з договору дарування будинок належить позивачу (а.с.3-4), відповідач прописаний в ній за згоди позивачки (вона сама прописала його, про що повідомила в судовому засіданні) 27.09.2011року як член родини (співмешканець дочки позивачки, яка в своєму будинку його не прописувала - а.с.12-13), зі слів позивачки і свідка ОСОБА_3 (рідної онуки позивачки) він там ніколи не жив взагалі, а жив з дочкою позивачки з вересня 2011року по вересень 2012р., тобто рік, після чого кинув дочку позивачки і одразу виїхав із селища в неідомому напрямку, можливо живе у Російській Федерації, проте доказів цього позивачка суду не надала. Незацікавлених свідків позивачка до суду викликати не просила, заявивши, що всі її сусіди старі люди, їхати до суду не хочуть, тому не треба нікого до суду викликати. Чому вона не намагалася визнати відповідача безвісно відсутнім, оскільки не знає місце його знаходження і мешкання, позивачка суду пояснити не змогла.

Незважаючи на неодноразові роз'яснення суду відмовилась викликати свідків в судове засідання, заявивши, що їх у неї немає і викликати нікого не треба.

Згідно акту від 02.09.2015року відповідач не живе в будинку позивачки кілька років і не з'являється (а.с.11). Але викликати в якості свідків осіб, які цей акт підписали, позивачка не просила. Згідно з вимогами ЦПК України саме позивач зобов'язаний доводити свої вимоги; суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог і лише на підставі наданих позивачем (сторонами) доказів.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що хоча відповідач в будинку, який належить позивачу і не проживає з вересня 2012року, прописка його в її будинку перешкоджає позивачці у праві вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю у повному обсязі, але оскільки саме позивачка має вказувати суду місце проживання відповідача (проте позивачка ввела суд в оману, вказавши вигадану адресу мешкання відповідача поруч з її будинку у сусідів, показала сама в судовому засіданні, що він там ніколи не жив і його з селищі з вересня 2012року взагалі ніхто не бачив, бо він поїхав кудись), що вона не зробила, вона для захисту своїх прав має звернутися до суду із заявою про визнання відповідача безвісно відсутнім (для того, щоб виписати його зі свого будинку).

Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їхньою необгрунтованістю.

Оскільки справа слухалася за відсутності відповідача, останній має право протягом 10-ти днів звернутися до суду про перегляд рішення, постановленного за його відсутності, якщо він не з*явився за викликом суду з поважних причин та якщо він обгрунтовує свої заперечення по позові.

На підставі викладеного, ст.ст.386, 391,405 ЦК України, ст.72, 163 ЖК України, керуючись ст.ст.15, 208-210,214-215 і 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житлом - ВІДМОВИТИ у зв'язку з їхньою необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в Донецький апеляційний суд через Волноваський районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення дня.

Відповідач має право подати до Волноваського районного суду, Донецької області протягом 10-ти днів з дня отримання ним копії вказанного рішення заяву про перегляд вказанного рішення, постановленного за його відсутності (з вказанням причин неявки за викликом суду та заперечень по позові).

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошена його вступна і резолютивна частини в судовому засіданні 09.Х1.2015року у присутності позивачки.

Рішення виготовлено у повному обсязі і підписано суддею 09.Х1.2015року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи №2/221/1215/2015 в архиві райсуду.

Суддя: