Ухвала

іменем україни

4 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування державного акту та договору дарування земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 квітня 2015 року,

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням сесії Долинської міської ради від 29 травня 1997 року його батькові, ОСОБА_5 було надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,5873 га, із них: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,4873 га для ведення підсобного господарства. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2004 року, він після смерті батька, успадкував будинок по

АДРЕСА_1, а після цього звернувся до Долинської міської ради про передачу йому у власність земельних ділянок, які були передані його батькові у власність. Проте згідно із п. 9.1 рішення Долинської міської ради йому у власність передано лише 0,4712 га, із яких: 0,10 га для обслуговування будинку та господарських споруд та будівель, а 0,3712 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі даного рішенням він виготовив державний акт на землю від 10 жовтня 2005 року. На підставі договору дарування від 12 жовтня 2005 року він відчужив частину землі площею 0,2217 га відповідачу ОСОБА_4

Оскільки рішенням Долинського районного суду від 12 листопада 2007 року скасовано п. 9.1 рішення Долинської міської ради від 23 червня 2005 року, яким йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4712 га, то вважав, що і державний акт про право власності на земельну ділянку, і договір дарування не можуть залишатися в силі та підлягають скасуванню.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2011 року позов задоволено.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 жовтня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 12 жовтня 2005 року нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №Д-856.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12 жовтня 2005 року скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 жовтня 2005 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що п. 9.1 рішення Долинської міської ради, на підставі якого видано державний акт, скасовано, то і державний акт про право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що згідно із п. 9.1. рішення Долинської міської ради від 23 червня 2005 року на основі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2004 року, ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,4712 га, з яких: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,3712 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. На підставі даного рішення 10 жовтня 2005 року ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на землю.

12 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 безоплатно передав у власність ОСОБА_4 право на земельну ділянку площею 0,2217 га для ведення особистого селянського господарства, без зміни цільового призначення, що розташована по

АДРЕСА_1, а обдарований ОСОБА_4 прийняв в подарунок вищевказану земельну ділянку.

Рішенням Долинського районного суду від 12 листопада 2007 року задоволено позов Долинського міжрайонного прокурора, діючого в інтересах ОСОБА_3, та визнано не чинним і скасовано п. 9.1 рішення Долинської міської ради від 23 червня 2005 року.

За змістом ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України» Про місцеве самоврядування в Україні» <nau://ukr/280/97-ВР|st26>виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Установивши, що рішення міської ради, на підставі якого видано

оспорений держаний акт, скасовано, суди прийшли до правильного висновку про скасування державного акту, який носить похідний характер від рішення міської ради.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Проте не можна погодитися з висновком суду про відмову в задоволенні позову в частині оскарження договору дарування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування, укладеного між сторонами, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обрано не належний спосіб захисту, оскільки діючим законодавства такого способу захисту, як скасування договору, не передбачено.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 12 ЦК України <nau://ukr/435-15|st12> передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> місцевий суд належним чином не з'ясував предмет та підстави заявленого позову, не встановив характер спірних правовідносин і не визначився, які права, свободи чи інтереси позивача порушені та яким чином вони можуть бути відновлені.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 ставив питання про скасування як державного акту на право власності на земельну ділянку, так і договору дарування від 12 жовтня 2005 року, укладеного між ним та ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суд не уточнив правові вимоги, не врахував, що в разі посилання позивача не на ту норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає.

У зв'язку з цим підлягає скасуванню як рішення апеляційного суду, так і рішення суду першої інстанції.

Викладене свідчить про те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи судами не встановлені, судові рішення в частині оскарження договору дарування не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2011 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 квітня 2015 року в частині оскарження договору дарування скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2011 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді:О.В. Кафідова О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська