Ухвала іменем україни
11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішень селищної ради, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га (кадастровий номер НОМЕР_1), з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2.

Вважав, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами смт Коцюбинське, що підтверджується висновком судово-землевпорядної експертизи.

Крім того, на думку позивача, спірну земельну ділянку у приватну власність передано за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство») без його відома та виключення її з Держлісфонду України.

Також позивач вказував, що при наданні ОСОБА_1 земельної ділянки Коцюбинською селищною радою не дотримано вимог ст. ст. 20, 21 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України щодо порядку зміни цільового призначення землі. У подальшому ОСОБА_1. за договором купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_2 та в спірному державному акті зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2074/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний акт НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_1., із відповідною відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2 на земельну ділянку, та скасувати його державну реєстрацію; визнати право власності держави на земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2074/52-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_1., з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2 та скасовано його державну реєстрацію.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсною відмітки про перехід права власності до ОСОБА_2 на державному акті НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, виданому на ім'я ОСОБА_1., скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилено. Рішення апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року заяву заступника Генерального прокурора України задоволено.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області просить скасувати ухвалені в справі рішення в частині відмови в позові про визнання права власності держави на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову; скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові про визнання недійсною відмітки про перехід права власності до ОСОБА_2 на державному акті НОМЕР_2 на право власності на землю, кадастровий номер НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_1., та скасування державної реєстрації; в іншій частині ухвалені в справі рішення залишити без змін.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду вказаній нормі процесуального права не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора м. Ірпеня Київської області й визнаючи недійсними рішення селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до набувача за договором купівлі-продажу й скасовуючи його державну реєстрацію, суд першої інстанції, застосувавши норми статей 12, 116, 118, 122, 152, 155, 173 ЗК України, вважав, що рішення від 25 грудня 2008 року № 2074/25-5 прийнято Коцюбинською селищною радою Київської області відповідно до передбаченої статтями 116, 118 ЗК України процедури передачі у власність земельних ділянок, проте спірне рішення прийнято селищною радою з порушенням вимог пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (який був чинним на час прийняття селищною радою рішення), оскільки на час його прийняття межі смт Коцюбинське Київської області в установленому законом порядку не були визначені й установлені, що відповідно до статті 152 ЗК України є підставою для визнання спірного рішення і державного акта, виданого на підставі цього рішення, недійсними. При цьому суд вважав, що підстави для визнання договору купівлі-продажу таким, що порушує публічний порядок в розумінні статті 228 ЦК України, відсутні, тому такий договір не є нікчемним, тому відсутні правові підстави для визнання права власності держави на спірну земельну ділянку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсною відмітки на державному акті на право власності на земельну ділянку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 і ухвалюючи в цій частині рішення про відмову в задоволенні цих вимог, а в решті залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, який не визнано недійсним і не є нікчемним, то в силу статей 81, 126, 131 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до нового власника; доказів незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння земельною ділянкою ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що на підставі рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2074/25-5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1; передано ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

29 січня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

10 червня 2010 року між ОСОБА_1., від імені якого діяв ОСОБА_3., і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1. продав, а ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На державному акті на право власності на земельну ділянку від 29 січня 2009 року вчинено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2

Рішення щодо встановлення або зміни меж смт Коцюбинське уповноваженим органом не приймалось, проект встановлення меж не розроблявся й не затверджувався.

Зазначена вище земельна ділянка розташована поза межами населеного пункту - смт Коцюбинське Київської області.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (який був чинним на час прийняття рішень селищною радою) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття селищною радою рішення) право власності ОСОБА_1. на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації.

Оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта на право власності, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 листопада 2013 року в частині визнання недійсною відмітки про перехід права власності до ОСОБА_2 на державному акті на право власності на земельну ділянку.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, який судом не визнаний недійсним і який не є нікчемним, тому відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1, з відміткою про перехід права власності до нового власника ОСОБА_2 та скасування його державної реєстрації з мотивів, зазначених прокурором, є необґрунтованим, оскільки відповідно до статті 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації.

За таких обставин апеляційний суд неправильно застосував норми статті 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, що виданий 29 січня 2009 року ОСОБА_1

Ураховуючи те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсною відмітки про перехід права власності до ОСОБА_2 на державному акті НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, виданому на ім'я ОСОБА_1., рішення не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсною відмітки про перехід права власності до ОСОБА_2 на державному акті НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, виданому на ім'я ОСОБА_1. скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська