Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення суми боргу, процентів від суми прострочення та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17 березня 2006 року між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачам 14 960 доларів США, які відповідачі зобов'язувались повернути до 17 лютого 2007 року. Відповідачі не виконали зобов'язання за договором позики, у зв'язку з чим він був змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 січня 2011 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь стягнуто борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 45 281,21 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з відповідачів судових витрат, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення суду відповідачами виконано лише 15 листопада 2012 року, тобто зі спливом 1 року 8 місяців.

З огляду на зазначене, просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь проценти за користування коштами за період з 17 березня 2011 року по 15 листопада 2012 року на рівні облікової ставки НБУ, що складає 5 781,73 грн, 3% річних від простроченої суми за цей період у розмірі 2 266,54 грн, інфляційне збільшення належної до стягнення суми з квітня 2011 року по жовтень 2012 року у розмірі 1 675,39 грн та 3 276,34 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 проценти за користування коштами в сумі 5 773,53 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 398,20 грн, 3% річних від суми прострочення у розмірі 2 263,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами установлено, що 17 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено договір позики на суму 14 960 доларів США, які відповідачі зобов'язалися повернути не пізніше 17 лютого 2007 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача борг за договором позики з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 45 281 грн 21 коп., а також судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року рішення районного суду змінено в частині розміру судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

15 листопада 2012 року ОСОБА_4 на виконання договору позики вніс на депозитний рахунок приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу 47 101 грн 21 коп.

Таким чином, рішення суду не виконувалося відповідачами з 17 березня 2011 року по 15 листопада 2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625> боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп. 17, 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин <nau://ukr12>» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК <nau://ukr/435-15|st598>). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625>, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526 <nau://ukr/435-15|st526>, 599 ЦК України <nau://ukr/435-15|st599>. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625> інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки судовим рішенням було стягнуто заборгованість за договором позики у національній валюті - гривні, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625>.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді: В.І. Амелін