Справа № 347/2427/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Мусорук Л.В.,

адвокатів: Михайлишин Я.М., Богданця Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Старокутської сільської ради, Державної реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання недійсних рішень Старокутської сільської ради від 07.02.2014 про уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки ОСОБА_5, про погодження межі між земельною ділянкою ОСОБА_5, площею 0,0575га та земельною ділянкою ОСОБА_4, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0575 га,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Старокутської сільської ради, Державної реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання недійсних рішень Старокутської сільської ради від 07.02.2014 про уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки ОСОБА_5, про погодження межі між земельною ділянкою ОСОБА_5, площею 0,0575га та земельною ділянкою ОСОБА_4, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0575 га.

Позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що рішенням Старокутської сільської ради №25-І від 23.06.1993 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,408 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства. На підставі даного рішення Старокутською сільською радою їй видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку загальною площею 0,408 га серії НОМЕР_3 від 30.06.1993, який зареєстрований у встановленому законом порядку.

Рішенням Старокутської сільської ради № 56-1 від 29.12.1993 р відповідачці ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,425 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства та на підставі даного рішення Старокутською сільською радою останній видано державний акт на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,425 га серії НОМЕР_3 від 30.12.1993р, який зареєстрований у встановленому законом порядку.

Із вищезгаданих державних актів на право приватної власності на землю вбачається, що при їх виготовленні землевпорядною службою проводились обміри земельних ділянок на місцевості, встановлювались межі, які погоджувались межівниками, тобто нею та відповідачкою ОСОБА_5

Правомірність видачі вказаних державних актів на право власності на земельні ділянки вже була предметом судового розгляду та рішенням Косівського районного суду від 03.07.2013 в задоволені позову ОСОБА_5 про визнання недійсними державного акту на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 від 30.06.1993, виданого на її ім'я, ОСОБА_4 та державного акту серії НОМЕР_4 від 30.12.1993 виданого на ім'я ОСОБА_5 відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що обидва Державні акти видані належним чином, зареєстровані на підставі діючого на той час земельного законодавства, у відповідності до вимог ст. 19 Земельного кодексу України в редакції 1990 року.

Разом із тим наприкінці 2013 року приватним підприємцем ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_5 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_5 в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га в АДРЕСА_1. При виготовленні такої технічної документації було помилково встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_5 незаконно збільшивши її площу на 0,0125 га і доведено до розміру 0,0575 га., хоча згідно Державного акту така площа повинна складати 0,045 га.

Рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014, за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж належної їй земельної ділянки в натурі (на місцевості), вирішено уточнити площу та лінійні розміри земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_5 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 30.12.1993 в АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,0575 га. А також рішення Старокутської сільської ради від 07.02.2014 погоджено межу між земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 площею 0,0575 га та земельною її ділянкою по лінії Г-А кадастрового плану.

В дальнійшому відповідачка ОСОБА_5 отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га. А згодом остання уклала договір дарування цієї земельної ділянки площею 0,0575 га в користь ОСОБА_6. Відповідно реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку вже за ОСОБА_6

Таким чином в площу земельної ділянки відповідачки ОСОБА_5 (а на даний час ОСОБА_6.) 0,0575 га незаконно включено частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка перебуває у її власності відповідно до державного акту на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 від 30.06.1993.

Просить вимоги позову в зміненому вигляді задоволити в повному обсязі.

Відповідачка в справі, ОСОБА_5, вимоги позову заперечила, суду пояснила, що вона являється межівником позивачки в справі та їй на праві власності належала земельна ділянка 0,0575 га, що в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. Позивачка в справі вже протягом тривалого часу чинить їй перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, окрім того остання постійно намагається захопити в неї частину земельної ділянки.

Так в кінці 2013 року приватним підприємцем ОСОБА_8 на її замовлення було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га в АДРЕСА_1, саме якою вона фактично користується.

Рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014, за результатами розгляду її заяви та на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж належної їй земельної ділянки в натурі (на місцевості), вирішено уточнити площу та лінійні розміри земельної ділянки, яка перебувала у її власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 30.12.1993 в АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,0575 га. А також рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014 погоджено межу між земельною ділянкою позивачки та її по АДРЕСА_1 площею 0,0575 га по лінії Г-А кадастрового плану.

Після отримання свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га. вона уклала договір дарування цієї земельної ділянки в користь ОСОБА_6

Позовні вимоги вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, просить в позові відмовити.

Представник відповідачки, ОСОБА_6, адвокат Михайлишин Я.М. позовні вимоги заперечив суду пояснив, що його довірителька у встановлений законом порядок а саме на підставі договору дарування, являється власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,0575 га.

Позивачкою в справі не наведено законних та достатніх підстав для задоволення позову. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача, Старокутської сільської ради ОСОБА_9, вимоги позову заперечила, суду пояснила, що рішення сільської ради прийнять колегіально, тобто депутатами сільської ради. Процедуру прийняття оскаржуваних позивачкою рішень сільською радою не порушено. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача, реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції, ОСОБА_10 позовні вимоги визнав, вважає, що саме Старокутською сільською радою при розгляді заяви ОСОБА_5 допущено порушення в частині прийняття рішення від 07.02.2014 року , яким уточнено площу та лінійні розміри в зв»язку із проведенням інвентаризації та відновлення меж в натурі ( на місцевості) земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_5 згідно Державного акту серії НОМЕР_5 від 30.12.1993 року в АДРЕСА_1 площею 0,0575 га в т.ч. за цільовим призначенням: ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га в АДРЕСА_1 в т.ч. по угіддях : під будівлями і двором - 0,0368 га , багаторічні насадження - 0,0207 га . При розгляді заяви відповідачки на сесії Старокутської сільської ради не взято до уваги наявний в позивачки ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,408 га серії НОМЕР_3 від 30.06.1993, який зареєстрований у встановленому законом порядку. В наслідок чого частина земельної ділянки із врахуванням рішення Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року накладається між межівниками, позивачки ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5 а вданий час ОСОБА_6

Формально в нього не було підстав для відмови у внесенні відомостей до Державного реєстру прав власності, однак в зв»язку із наявними накладками у земельних ділянках сторін доцільно задоволити вимоги позивачки.

Вислухавши сторони , свідка , вивчивши матеріали справи суд вважає вимоги позивачки підставними, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав:

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Старокутської сільської ради №25-І від 23.06.1993 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,408 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства. На підставі даного рішення Старокутською сільською радою на ім.»я позивачки ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,408 га серії НОМЕР_3 від 30.06.1993 (а.с.11) , який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право власності на землю за № 4.

Також рішенням Старокутської сільської ради № 56-1 від 29.12.1993 р відповідачці ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,425 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства та на підставі даного рішення Старокутською сільською радою останній видано державний акт на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,425 га серії НОМЕР_3 від 30.12.1993р, ( а.с.12) який зареєстрований у встановленому законом порядку.

Дані державні акти ніким не змінені та скасовані, тобто є чинними . Більше того із вищезгаданих державних актів на право приватної власності на землю вбачається, що при їх виготовленні землевпорядною службою проводились обміри земельних ділянок на місцевості, встановлювались межі, які погоджувались межівниками, тобто сторонами в справі ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5

Саме правомірність видачі Державних актів на право власності на земельні ділянки сторін в справі (ОСОБА_4, та ОСОБА_12.) була предметом судового розгляду та рішенням Косівського районного суду від 03.07.2013 р (а.с.8-10) , яке набрало чинності 16.07.2013 року, в задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третьої особи без самостійних вимог - Старокутської сільської ради про визнання недійсними державного акту на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 від 30.06.1993, виданого на її ім'я, ОСОБА_4 та державного акту серії НОМЕР_4 від 30.12.1993 виданого на ім'я ОСОБА_5 відмовлено.

В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, вказаним рішенням Косівського районного суду від 03.07.2013р встановлено преюдиційні обставини, що не підлягають доказуванню та повинні застосовуватись при розгляді інших спорів між тими ж сторонами тобто щодо наявності між сторонами права власності на земельну ділянку в тих розмірах, (конфігураціях, межах), що визначені Державними актами сторін ОСОБА_4, ОСОБА_5

Саме вказаним судовим рішенням встановлено, що обидва Державні акти видані належним чином, зареєстровані на підставі діючого на той час земельного законодавства, у відповідності до вимог ст. 19 Земельного кодексу України в редакції 1990 року.

Відповідачкою в справі ОСОБА_5 , не зважаючи на наявні в неї та позивачки ОСОБА_4 Державних актів на право власності на земельні ділянки, подано заяву-замовлення до ПП ОСОБА_8 про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд саме площею 0,0575 га в АДРЕСА_1. При виготовленні такої технічної документації ( а.с. 16, 17) останнім встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_5 незаконно збільшивши її площу на 0,0125 га і доведено до розміру 0,0575 га., хоча згідно Державного акту така площа повинна складати 0,045 га.

Частина 10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає можливість визнання незаконними актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України в судовому порядку.

Частиною 1 ст.21 ЦК України передбачено право суду визнати незаконним і скасувати правовий акт індивідуальної дії, що виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оспорювані позивачкою рішення Старокуської сільської ради рішення від 07.02.2014 року (а.с.14, 15) є правовим актом індивідуальної дії, оскільки встановлює для ОСОБА_12 право на земельну ділянку і стосується її особи та суб'єктивних прав на землю, а тому застосування такого способу захисту порушеного цивільного права як визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, який обрала позивачка, узгоджується з обставинами справи і відповідає вимогами закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014р (а.с. 15) за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 вирішено уточнити площу та лінійні розміри в зв»язку із проведенням інвентаризації та відновлення меж в натурі ( на місцевості) земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_5 згідно Державного акту серії НОМЕР_5 від 30.12.1993 року в АДРЕСА_1 площею 0,0575 га в т.ч. за цільовим призначенням: ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га в АДРЕСА_1 в т.ч. по угіддях : під будівлями і двором - 0,0368 га , багаторічні насадження - 0,0207 га . А також рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року (а.с.14) вирішено погодити межу між земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 площею 0.0575 га та земельною ділянкою її сусідки ОСОБА_4 по лінії «Г-А» кадастрового плану по існуючих межових знаках.

Саме на підставі вказаних оскаржуваних позивачкою рішень Старокутської сільської ради відповідачка ОСОБА_5 отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га. А згодом остання уклала договір дарування цієї земельної ділянки (а.с.75-78) площею 0,0575 га в користь ОСОБА_6

Таким чином в площу земельної ділянки відповідачки ОСОБА_5 (а на даний час ОСОБА_6.) 0,0575 га незаконно включено частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка перебуває у власності позивачки ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 від 30.06.1993.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, за правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акту у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Суб'єктами права державної власності на землю виступають Верховна Рада України на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Конституційний принцип законності набуття права власності на землю знаходить своє вираження також у ст.78 ЗК України, якою передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

У відповідності до державного акту на право власності на земельні ділянки ОСОБА_5 загальною площею 0,425 га серії НОМЕР_3 від 30.12.1993 конфігурація земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,045 га, яка згідно умовних позначень вказаних в згаданому державному акті від В до Г межує із земельною ділянкою ОСОБА_4, становить пряму лінію. По вказаній лінії протяжністю у 20 м. проходить земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,077 га, яка їй належить згідно державного акуту на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,408 га серії НОМЕР_3 від 30.06.1993р. Крім того на лініях поділу земельних ділянок ОСОБА_5 площею 0,425 га та ОСОБА_4 площею 0,077 га проходить по одній із стін житлового будинку ОСОБА_4

Як вбачається із плану зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,077 га вказаному у Державному акті на право власності на земельну ділянку від 30.06.1993, кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_4 виготовленим ПП ОСОБА_8 та планом зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,045 га вказаному у Державному акті на право власності на земельну ділянку від 30.12.1993. При співставленні даних планів помітно зміну місця розташування земельної ділянки відповідачки в строну збільшення.

Допитаний судом ОСОБА_8 підтвердив факт збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_13 після проведених ним обмірів та часткове накладення на земельну ділянку позивачки та зазначив що він проводив обміри та виготовляв кадастрову з"йомку на замовлення відповідачки .

Після встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_5 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в натурі (на місцевості) в с. Старі Кути по АДРЕСА_1 уже площею 0,0575 га, конфігурація земельної ділянки ОСОБА_5 змінилась змістившись в сторону земельної ділянку ОСОБА_4 у вигляді дуги. В подальшому ОСОБА_5 виготовила свідоцтво на право власності на зазначену земельну ділянку, встановила паркан пригородивши частину земельної ділянки ОСОБА_4, позбавила останню права власності на земельну ділянку та можливості вільного доступу до господарської споруди, вхід у яку знаходиться зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5 (на даний час ОСОБА_6.).

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом.

Стаття 12 ЗК України визначає повноваження сільських, селищних міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить і розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок в користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

На даний час ОСОБА_4, у відповідності до Державного акту про право власності на земельні ділянки загальною площею 0,408 га серії НОМЕР_3 від 30.06.1993, є власницею земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель споруд, що в АДРЕСА_1.

Однак, без припинення права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,077 га чи її частину, Старокутською сільською радою 07.02.2014р прийнято незаконні рішення про уточнення площі та лінійних промірів земельної ділянки межівника ОСОБА_5 в наслідок чого збільшено площу земельної ділянки останньої до 0,0575 га за рахунок частини земельної ділянки, що фактично належить на праві власності позивачці.

На підставі вказаних рішень Старокутської сільської ради та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_13 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га в с. Старі кути АДРЕСА_1 реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за відповідачкою ОСОБА_5 із присвоєнням №36 від 18.03.2014року.

27.03.2014 на підставі договору дарування ОСОБА_5 подарувала спірну земельну ділянку своїй доньці ОСОБА_6

У відповідності до ч. 3 ст. 388 ЦК України набуте безпідставно майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добровільного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ч. 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним ( ст.155 ЗК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.78 ЗК України право власності на землю, це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що приймаючи рішення про уточнення площі та лінійних промірів земельної ділянки межівника ОСОБА_5 Старокутська сільська рада діяла поза межами наданих їй повноважень, визначених законодавством, оскільки фактично передала частину земельної ділянки відповідачці ОСОБА_5, яка вже перебувала у приватній власності ОСОБА_4, при чому не повідомивши останню про розгляд такого питання.

За таких обставин, оскаржувані позивачкою рішення Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року а також видані на їх підставі рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку порушують права та інтереси позивачки щодо володіння та користування належним ОСОБА_4 на праві власності об'єктом нерухомості, вони підлягають скасуванню та визнанню недійсними в судовому порядку.

На підставі наведеного ст. ст. 15-16 ЦК України, ст.12, 116, 118, 122, 140, 158 ЗК України та керуючись ст.3,15, 31, 109, 118, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити. Визнати незаконними та скасувати рішення двадцять третьої сесії шостого демократичного скликання Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 07 лютого 2014 року «Про уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_5 згідно Державного акту серії Ш-ІФ №014966/74 від 30 грудня 1993 року в АДРЕСА_1 площею 0,0575 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» та «Про погодження меж між земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 площею 0,0575га та земельною ділянкою ОСОБА_4 по лінії Г-А кадастрового плану по існуючих межових знаках».

Визнати незаконними та скасувати рішення № 11691234 та №5008003 державного реєстратора ОСОБА_10 державної реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 18 березня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5, податковий номер НОМЕР_1 на земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_6, яка розташована в АДРЕСА_1.

Визнати незаконними та скасувати рішення № 11965687 та №5132733 державного реєстратора приватного нотаріуса Фединчук Світлани Іванівни Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6, податковий номер НОМЕР_2 на земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_6, яка розташована в АДРЕСА_1.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І. Крилюк