Провадження №2/686/4471/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, з вказаним позовом, в якому зазначив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений усний договір доручення. 12 січня 2012 року на підставі вказаного договору ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність, за якою останній зокрема був уповноважений отримувати належне позивачу майно та гроші, в тому числі у відділеннях банків без права розпорядження отриманим майном.

23 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Альфа-Банк» була укладена депозитна угода ДФЛ-263984/01 за умовами якої останній поклав у банку на строковий рахунок грошову суму у розмірі 100 000,00 гривень. В березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до відділення банку з вимогою повернути вказаний вклад та виплатити нараховані на нього відсотки, проте отримав відмову у цьому з посиланням на те, що вказаний вклад та нараховані на нього відсотки у загальній сумі 108 895,00 гривень були видані 27.06.2012 року його представнику - ОСОБА_2 Зважаючи на те. що березня 2015 року ОСОБА_2 не представив звіт про виконання його доручення та не передав отриманих коштів, він скасував видану на його ім'я довіреність. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на його користь належну йому суму вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 108895,00 гривень, а також нараховані відповідно до положень ст.625 ЦПК України 3% річних за весь час прострочення повернення грошових коштів у загальній сумі 9 531,75 гривень та інфляційні втрати у сумі 63268,01 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

ОСОБА_4, в інтересах якого поданий даний позов, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив суду, у відділенні ПАТ «Альфа-Банк» ним був відкритий депозитних рахунок, на якому лежали належні йому кошти у сумі 100 000 гривень. 12 січня 2012 року він видав довіреність на ім'я ОСОБА_2 з право зняти належні йому грошові кошти у банківській установі. ОСОБА_2, зняв вказані кошти, проте такі кошти йому не передав. Також пояснив, що у 2012 році ним була придбана квартира у м. Нетішин за власні кошти, які він заробив працюючи в Ірані. При цьому зароблені ним гроші були зняті ОСОБА_2, братом його колишньої дружини ОСОБА_3 у Росії, про що під час розгляду справи про поділ майна у Нетішинському суді він поясняв суду. Наполягав, що жодних коштів ОСОБА_2 йому не передавав.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що ОСОБА_4 це колишній чоловік його матері - ОСОБА_3 У 2012 році на ім'я ОСОБА_4 у ПАТ «Альфа-Банк» був відкритий депозит на суму 100 000 гривень. Оскільки його мати та ОСОБА_4 уїжджали на роботу в Іран, ОСОБА_4 видав в тому числі і на нього довіреність, якою зокрема уповноважив знімати з вказаного банківського рахунку кошти. Вказане було обумовлено запобіганню знецінення вказаних коштів у зв'язку з нестабільним курсом до долара США. У 2012 році. Оскільки гривня почала різко знецінюватися відносно долара США, за телефонною розмовою з ОСОБА_4 та матір'ю було вирішено зняти вказані кошти та перевести їх у долари США, що ним і було зроблено. Восени 2012 року його мати та ОСОБА_4 приїхали до м. Хмельницького, та у квартирі АДРЕСА_1 всі зустрілися та у присутності його матері, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (інших повірених ОСОБА_4 за вказаною довіреністю) він передав ОСОБА_4 зняту та переведену ним суму коштів у розмірі 13 000 доларів США. Розписки про передачу та відповідно отримання ОСОБА_4 цієї суми складено не було, оскільки на той час його мати та позивач перебували у шлюбі та у цьому не було потреби. Вказані кошти його мати та ОСОБА_4 витратили на придбання квартири у м. Нетішин Хмельницької області.

ОСОБА_3, яка діє як представник відповідача та була залучена до участі у розгляд даної справи в якості третьої особи на стороні відповідача, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що дійсно станом на 2012 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 23 січня 2012 року в день їх від'їзду на роботу до Ірану, вони відкрили депозитний рахунок на який поклали їх спільні кошти у сумі 100 000 гривень. Депозит за домовленістю був відкритий на ім'я ОСОБА_4 Перед цим вони уклали усну угоду з ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, на підставі якої нотаріально посвідчили довіреність від імені ОСОБА_4 за якою, зокрема уповноважили вказаних осіб на зняття коштів та закриття вказаного депозитного банківського рахунку, на випадок необхідності конвертації цих коштів у долари США. За її з ОСОБА_4 вказівкою ОСОБА_2 зняв вказані кошти та перевів їх у долари США, що склало 13 000 доларів США. На початку листопада 2012 року вона з ОСОБА_4 повернулися до м. Хмельницького на період відпустки, при цьому вони вирішили придбати квартиру у м. Нетішин. По приїзду у належній їй квартирі по по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передав вказану суму грошей у розмірі 13 000 доларів США. 16 листопада 2012 року вони з ОСОБА_4 в тому числі і на вказані кошти придбали у м. Нетішині квартиру АДРЕСА_2. Факт передачі ОСОБА_4 спірних коштів її сином підтверджував і сам ОСОБА_4 при розгляді справи у Нетішинському міському суді при розгляді справи за її позовом про поділ спільного майна подружжя, рішенням якого за нею було визнано право власності на ? частину зазначеної квартири. Таким чином вважає, що вказаний позов є помстою з сторони ОСОБА_4, за програний ним судовий процес.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2012 року ОСОБА_4 була видана довіреність за якою останній, для виконання дій, передбачених усним договором доручення, укладеним між ним та повіреними, уповноважив ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_11, бути його представниками та зокрема отримувати належне йому майно і гроші, в тому числі з відділень банків без права розпоряджатися належним йому майном. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5

Також встановлено, що вказана довіреність була відкликана ОСОБА_4 06 березня 2015 року, про що свідчить надана суду заява приватному нотаріусу.

Також з матеріалів справи встановлено, що 23 січня 2012 року на ім1я ОСОБА_4 у ПАТ «Альфа-Банк» був відкритий депозитний рахунок (угода ДФЛ-263984/01 від 23.01.2012 року) на суму 100 000 гривень. Згідно представленої виписки з вказаного рахунку він діяв з 23.01.2012 по 23.07.2012 рік та за вказаний період на вклад були нараховані відсотки у сумі 8 896,17 гривень.

Згідно листа ПАТ «Альфа-Банк» від 06.05.2015 року № 41483-23.1-б/б ОСОБА_4 було повідомлено, що виплата суми вказаного вкладу та нарахованих на нього відсотків була виплачена ОСОБА_12, як повноважному представнику ОСОБА_4

Факт отримання ОСОБА_13суми вказаного вкладу та нарахованих на нього відсотків у сумі 108 895,00 гривень підтверджується долученою до справи заявкою на видачу готівки №10877 та не заперечувалася відповідачем у справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, у жовтні-листопаді 2012 року ОСОБА_3 (її мати) та ОСОБА_4 (її вітчим на той час) приїхали у відпустку з Ірану до м. Хмельницького з метою купити квартиру. Коли приїхали, то вони всі разом зустрілися у належній її матері квартирі, яка розташована у АДРЕСА_3. Окрім неї, матері та ОСОБА_4 у квартирі був ОСОБА_2 та їх сусідка ОСОБА_6. При всі ОСОБА_2 передав кошти ОСОБА_4 у сумі 13 000 доларів, які він до цього за вказівкою останнього зняв з банківського рахунку на підставі виданої довіреності.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона займала у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5000 доларів США, які вона віддала останній у січні 2012 року. Вказані кошти, як їй відомо остання попросила віддати перед її виїздом на роботу до Ірану. Вказані кошти вони поклали з ОСОБА_4 на депозит. У жовтні 2012 року коли ОСОБА_14 разом з ОСОБА_4 повернулися до м. Хмельницького за вечерею, у квартирі ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) ОСОБА_2 у її присутності та присутності ОСОБА_3, ОСОБА_7 віддав гроші у сумі 13 000 доларів США. При цьому жодних розписок про прийняття від ОСОБА_2 цих коштів ОСОБА_4 не писав.

Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Приписами ч.1 ст.1004 ЦК України визначено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно приписів ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Отже з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2, як повірений ОСОБА_4, на виконання наданої йому довіреності, зняв в ПАТ «Альфа-Банку» грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_4, та відповідно до приписів ст.1006 ЦК України був зобов'язаний повернути вказані кошти довірителю.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Таким чином, знявши відповідно до наданої довіреності у відділенні банку грошові кошти з депозитного рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_4, у ОСОБА_2 виникло грошове зобов'язання з повернення цієї суми довірителю.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, факт виконання грошового зобов'язання (факт передачі грошових коштів) має бути підтверджений письмово - розпискою отримувача таких коштів і не може бути підтверджений лише показаннями свідків.

Таким чином суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про факт передачі відповідачем позивачу спірної суми грошових коштів.

З цих же підстав суд не приймає до уваги і посилання представника відповідача та відповідача на те, що позивач у судових засіданнях при розгляді справи про розподіл спільного майна подружжя, в якості заперечень пояснював, що вказані кошти він отримував від ОСОБА_2 та саме на них він придбав спірну квартиру.

До того ж суд зазначає, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.04.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21.07.2015 року (справа № 2/679/129/2015) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя був задоволений: визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4. Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що відповідачем не був доведений факт придбання ним спірної квартири за власні кошти та врахував, що до часу придбання спірної квартири обидві сторони офіційно працювали в ЗАТ «Атомтехекспорт» на території Ірану. При цьому судом не встановлено факт купівлі спірної квартири за кошти, які перебували на депозитному рахунку в ПАТ «Альфа-Банку».

Разом з цим з матеріалів справи встановлено, що в період з 26.11.2001 року по 29.12.2014 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Депозитний договір від імені ОСОБА_4 з ПАТ «Альфа-Банк» був укладений 23 січня 2012 року, тобто під час шлюбу.

Відповідно до приписів ст.60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 та 4 ст.61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що вказані грошові кошти, які були покладені на депозит та нараховані на них відсотки є об'єктом спільної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Жодних належних та допустимих доказів того, що спірні грошові кошти, які були покладені на депозитний рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» були особистою власністю ОСОБА_4 позивачем та його представником суду не представлені. При цьому суд не приймає доводи представника позивача на те, що між сторонами вже був спір про поділ спільного майна, оскільки предметом даного спору була квартира АДРЕСА_5, а з приводу грошових коштів на депозитному рахунку рішення судом не приймалося.

Відповідно до положень ст.70 СК України частики майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суму депозиту у розмірі 100 000 гривень та нарахованих на нього відсотків у сумі 8 895,00 гривень підлягає частковому задоволенню в частині належної йому частки у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме 50 000 гривень розміру депозиту та 4447,50 гривень нарахованих відсотків.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових сум з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України) також підлягають задоволенню. При цьому, з урахуванням встановлених обставин, обчислення нарахувань слід здійснювати не з часу зняття відповідачем коштів з банківської установи, а з часу подачі позивачем позову до суду, тобто з 24.06.2015 року.

Таким чином сума 3% річних за період з 24.06.2015 по 20.10.2015 рік буде становити 537,02 гривень (54 447,50 *3% * 120 днів/ 100% * 365 днів).

Сума інфляційних нарахувань за період з 24.06.2015 по 20.10.2015 рік становить (54 447,50 * 0,99 * 0,992 * 1,023) -54447,50 = 254,15 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 54 447,50 гривень, 3% річних за період з 24.06.2015 по 21.10.2015 рік у сумі 537,02 гривень та інфляційні втрати за період з 24.06.2015 року по 21.10.2015 рік у сумі 254,15 гривень, а всього 55 238,67 гривень.

В решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 судовий збір у сумі 552,38 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: