Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Джамаловій С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з 1995 року проживає з відповідачем однією сім*єю як чоловік та дружина. За період сумісного проживання в них народилося два сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. До 2005 року вона з відповідачем та своїм старшим сином проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. В квітня 2005 року вони з відповідачем придбали квартиру 266, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Шолохова буд. 15 де проживають по теперішній час. За час сумісного проживання ними було придбано транспортний засіб ВАЗ 2115, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Тому позивач просила суд встановити факт сумісного проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року, визнати транспортний засіб ВАЗ 2115, 2010 року випуску спільною сумісною власністю, визнати за нею право на ? частину транспортного засобу та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості ? частини транспортного засобу в розмірі 56 179,80 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що дійсно вони з позивачем мають двох синів, однак як одна сім*я вони не проживали.

Вислухавши сторони, допитавши в судовому засідання свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Пункт 5 частина 1 ст. 256 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У відповідності до п. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов*язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові N 6-37цс11 від 20 лютого 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що 22 листопада 1996 року народився ОСОБА_3, а 13 липня 2007 року народився ОСОБА_4 батьком в свідоцтвах про народження зазначено ОСОБА_2 /а.с.6,7/.

Згідно наданої довідки паспортиста КП «Жилсервіс -9» ДГС від 06 серпня 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_3, Сергійлвич та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.8/.

11 квітня 2005 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу придбав кв. 266, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Шолохова, буд. 15 /а.с.13/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що вони є сусідами позивача та відповідача. ОСОБА_6 з 2013 року , а ОСОБА_7 з 2007 року, підтвердили що сторони дійсно проживали разом в одній квартирі, а отже на їх думку вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем вона знайома з 1996 року, неодноразово приходила до неї додому та бачила чоловічі речі, однак відповідача дома не бачила.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду що в період з 1997 рік по 2005 рік проживала по сусідству з позивачем, бачила що сторони проживали разом, однак після 2005 року вдома у них не була.

ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є братом позивача та, що в 2010 році його сестра брала у нього грошові кошти в розмірі 63 000 грн. на придбання транспортного засобу, також підтвердив, що сторони були разом на деяких сімейних святах.

В судовому засіданні Свідок ОСОБА_11 пояснила, що відповідач з кінця червня по грудень 2010 рік проживав у неї та на той час транспортного засобу в нього не було.

Отже, допитанні в судовому засіданні свідки підтвердили факт, проживання позивача та відповідача разом в одній квартирі, однак ні одни зі свідків не підтвердив, що сторони мали спільний побут, бюджет та що вони вели спільне господарство.

Як пояснив у судовому засіданні відповідач він періодично проживав з позивачем, однак вони не були пов'язані спільним побутом та не мали спільних подружніх прав та обов'язків.

Не може суд прийняти за належний доказ надані позивачем фотокартки, оскільки картинки на фото це лише мить життя, яка ніяк не пов'язана з сімейним побутом та спільним життям.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_12 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_2 однією сім*єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Оскільки позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності та стягнення компенсації є похідними від встановлення факту проживання однією сім*єю в їх задоволення також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова