МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження №2/521/4821/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення завданої моральної шкоди; та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання обвинувачень безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 17.07.2015 року звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення завданої моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що він є головою садівничого товариства «Надія», 04.07.2015 року в товаристві мали відбутися звітно виборні збори, на яких мав намір балотуватися на посаду голови товариства. Так на попередні проведення вказаних зборів, відповідачами була розповсюджена у вигляді письмового звернення неправдива інформація про позивача та його діяльність під час перебування на посаді голови товариства, розповсюдження такої інформації ОСОБА_2 вважає посяганням на свою честь, гідність та ділову репутацію.

Інформація розповсюджена відповідачами, на думку позивача є наклепом на нього як на голову товариства так і на громадянина України. Оскільки вона не відповідає дійсності. Також у відповідачів немає будь якого документального підтвердження викладеної ними інформації, окрім вигадок та припущень.

Відповідачі своїми протиправними діями принизили честь та гідність ОСОБА_2, як громадянина України, ділову репутацію як голови товариства. Чим завдали позивачу значних моральних страждань, що зі слів ОСОБА_2 негативно відобразилося на його здоровї.

Згідно уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_3 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними.

- зобов'язати ОСОБА_3 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав.

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, судові витрати;

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_4 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_4 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_5 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_5 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_6 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_6 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав;

- стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

- визнати звинувачення громадянки ОСОБА_7 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_7 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким вона їх склала;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_8 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_8 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав;

- стягнути з ОСОБА_8 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_9 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_9 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав;

- стягнути з ОСОБА_9 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

- визнати звинувачення громадянина ОСОБА_10 на адресу позивача, викладені у зверненні в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства безпідставними та неправомірними;

- зобов'язати ОСОБА_10 спростувати звинувачення, викладенні в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства в спосіб, яким він їх склав;

- стягнути з ОСОБА_10 на користь позивача відшкодування в сумі 1500 грн., за завдання ОСОБА_2 моральної шкоди звинуваченнями, викладеними в зверненні на адресу позивача в: крадіжці грошей товариства, фасильфікації та підробці документів, безконтрольному використанні грошей товариства, розповсюдженні брехні серед членів товариства;

22.09.2015 року, відповідачами по справі було надано до суду заперечення на позов ОСОБА_2, згідно яких, зазначено що позивач вказує на те, що начебто 04.07.2015 року мали відбутися звітно виборні збори, на яких ОСОБА_2, мав намір балотуватися на посаду голови товариства, але він навмисно вводить в оману суд та відверто вигадує факти. Відповідачі вказують, що внаслідок злочинної діяльності голови, та його халатності, члени товариства самостійно керуючись п. 5.2.3 Статуту поставили вимогу провести загальні збори для усунення ОСОБА_2 з посади голови товариства.

Проте на самих зборах позивач чинив махінації, а саме завчасно не попередив усіх членів товариства, щоб не було кворуму на зібранні, у тих кого попередив, взяв довіреності, щоб начебто проголосувати замість них, та приховав факт уповноваження його цими людьми на зібранні, таким чином намагаючись зменшити кількість присутніх. Однак зібрання було проведено і 87 чоловік проголосували за усунення ОСОБА_2 з посади голови садівничого товариства. Позивач не визнав збори та відмовляється підписати протокол, що унеможливлює внесення змін для подання уповноваженому органу для реєстрації.

Згідно заперечень, також зазначено, що позивач ОСОБА_2, вказує, що його було звинувачено позивачами в «злочинній організації», відповідачі зауважують, що вони звинувачують позивача не в організації, а діяльності та наполягають на цьому і на далі, та надають до суду низку фактів та доказів, які свідчать про низькі моральні якості позивача та здійснення ним низки злочинних дій. В зв'язку з чим позивачі просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

23.09.2015 року, до суду була надано зустрічну позовну заяву, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання обвинувачень безпідставними, такими що не відповідають дійсності та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3, зазначив, що ОСОБА_2, своїми звинуваченнями та діями, образив ОСОБА_3 та його дружину принизивши їх честь та гідність. ОСОБА_3 вказує, що в 2004 році його дружина була прийнята в члени товариства. В 2008 році він звернувся до ОСОБА_2 з проханням надати документи необхідні для проведення приватизації земельної ділянки, яку його дружина отримала як вихователь дитячого садка у 1990 році, але отримані ним документи в Держкомземі не прийняли, мотивуючи тим, що у організації під назвою КРГО «СТ «Надія» землі немає. У відповіді на запит Любопільська сільська рада повідомила, що на території садівничого масиву с. Любопіль садівничого товариства КРГО «СТ «Надія» не існує. Про це ОСОБА_3 став повідомляти членів товариства, після чого ОСОБА_2 почав здійснювати тиск на дружину ОСОБА_3 Враховуючи те, що дружина ОСОБА_3 людина емоційна до того ж має захворювання серця, а інформація підтвердила те, що ОСОБА_2, використовував людей, а також ОСОБА_3 та його дружину, як джерело фінансових надходжень. Користувався майном, що йому не належало, постійно перекручував факти, прилюдно ображав на зборах, що погано відобразилось на стані здоров'я дружини ОСОБА_3 та привело до негативних наслідків.

З урахуванням наведеного, за уточненими позовними вимогами ОСОБА_3, просить суд, визнати обвинувачення висунуту на його адресу безпідставними, що підтверджується копіями документів. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування за понесену моральну шкоду в розмірі 15000 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати.

23.10.2015 року, ОСОБА_2 надав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, згідно яких, зазначив, що в товаристві визначений порядок сплати внесків та відповідальність членів СТ за заборгованість за них. Дружина ОСОБА_3, як член товариства має обовязок сплачувати внески у встановлені терміни та розміри, але цього виконано не було. Про наявність в неї заборгованості, як зазначає позивач він її офіційно повідомляв та пропонував належно виконувати рішення керівних органів садівничого товариства та статут. Багатьом членам товариства також надходили такі повідомлення в тому числі також членам сімей ОСОБА_8 та ОСОБА_11

Тексти таких повідомлень не несуть в собі будь яких погроз. В них обєктивно зазначається стан справ з оплатою та можливі наслідки в разі невиконання членом товариства своїх статутних обовязків, а тому звинувачення ОСОБА_3, є безпідставними та нічим не підтверджується, в звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив, суд задовольнити його позовну заяву та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 та його представник за довіреністю ОСОБА_12, відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та їх представник за довіреністю ОСОБА_13, та як представник ОСОБА_7, а також відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5, в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги за його зустрічним позовом та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - не підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Рішенням виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів «Про державну перереєстрацію садівничого товариства «Надежда» в садівниче товариство на паях «Надежда», здійснено перереєстрацію садівничого товариства «Надежда».

Після перереєстрації, згідно вищевказаного рішення, 26.12.1994 року видано Свідоцтво про реєстрацію громадян, колективного обєднання Садівниче товариство на паях «Надежда» та зареєстровано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Садівниче товариство на паях «Надежда» від 26.12.1994 року.

З протоколу №1 від 05.08.2000 року, вбачається, що головою СТНП «Надежда» вибрано ОСОБА_2 терміном на три роки.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серії АА №599172, вбачається, що садівниче товариство на паях «Надежда» має 166 членів, керівник садівничого товариства ОСОБА_2

Протоколом №4 від 16.08.2001 року затверджено статут СТНП «Надія», який зареєстровано в Любопільській сільській раді рішенням №8 від 28.02.202 року та видано Свідоцтво про реєстрацію громадян №07 від 06.03.2002 року.

В Статуті товариства зазначено, що Садівниче товариство на паях «Надія» є правонаступником СТНП «Надежда», надалі товариство, та є добровільним обєднанням громадян України, створене для обєднання зусиль в організації колективного саду, вирощування сільськогосподарської продукції, оздоровлення та відпочинку членів Товариства та їх родин, а також для захисту законних прав та інтересів садівників в державних, громадських та судових установах.

Садівниче товариство на паях «Надія» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою №05 від 12.07.2002 року.

З протоколу №6 від 09.08.2003 року встановлено, що головою СТНП «Надія» обрано ОСОБА_2 терміном на пять років.

Згідно протоколу №10 від 27.05.2006 року, вбачається, що затверджено зміни та доповнення до Статуту товариства, затверджено назву товариства Комінтернівська районна громадська організація «Надія» з юридичною адресою: Одеська обл., смт Комінтернівське, вул. Перемоги, 19, затверджено Статут товариства із змінами та доповненнями в цілому.

Вказаний Статут Комінтернівської районної громадської організації «Садівниче товариство «Надія» погоджено тільки з Комінтернівським райуправлінням юстиції Одеської області 21.04.2010 року, яке видавало Свідоцтво про реєстрацію обєднання громадян від 28.07.2006 року №27.

З наданої суду редакції Статуту п.2.1. вбачається, що Комінтернівська районна громадська організація «Садівниче товариство «Надія», надалі Товариство, створена для обєднання зусиль його членів в організації колективного саду, вирощуванні сільськогосподарської продукції, оздоровленні членів Товариства та членів їх родин, а також захисту законних прав та інтересів садівників в державних, громадських та судових установах; є правонаступником СТНП «Надежда».

Після цього було оформлено Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Комінтернівська районна громадська організація «Садівниче товариство «Надія», серія А00 №279730 за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, смт Комінтернівське, вул. Перемоги, 19, та взято на облік як платника податків. Довідкою №149 від 04.08.2006 року з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України підтверджується, що керівником Комінтернівської районної громадської організації «Садівниче товариство «Надія» є ОСОБА_2

З Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Комінтернівська районна громадська організація «Садівниче товариство «Надія» серії А00 №758437 від 20.01.2011 року, вбачається зміна місцезнаходження юридичної особи КРГО «Садівниче товариство «Надія» за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В судовому засіданні згідно доданого до матеріалів справи тексту звернення до членів «КРГО «Надія», ініціативної групи КРГО «Надія», в особі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Слоєва, встановлено, що ініціативна група «звертається до членів КРГО «Надія» з розясненнями реального становища колективу та діяльності ОСОБА_2, яка (на їх думку) є злочинною по відношенню до них. Повідомляється, що ОСОБА_2 довів юридичну складову КРГО «Надія» до повного абсурду, що призвело до реального невизнання КРГО «Надія» у всіх адміністративних інстанціях. КРГО «Надія» не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав. Любопільська сільська рада правомірно категорично відмовляється визнавати КРГО «Надія», відмовляється подавати «липові» документи ОСОБА_2 на реєстрацію КРГО «Надія», мотивуючи тим, що раніше існуюча СТНП «Надія» була ліквідована Любопільською сільською радою в 2004 році за грубі зміни Статуту СТНП «Надія». ОСОБА_2 в той період перереєстрував СТНП «Надія» в КРГО «Надія» з усіма наявними порушеннями. Звернення ОСОБА_2 в районний, а потім в апеляційний суд залишили рішення про ліквідацію СТНП «Надія» без змін. Ці судові процеси ОСОБА_2 були програні. Ці факти ОСОБА_2 від всіх приховував, продовжуючи збирати внески та оплачувати обовязкові платежі. При цьому різницю, що залишилася після зборів коштів, тратив безконтрольно та одноособово, скасувавши посади бухгалтера, касира та заступника голови.

Окрім того, існують реальні факти того що ОСОБА_2, зібрав не малі кошти в валюті з багатьох членів товариства на приватизацію, однак приватизацію не здійснив в зв'язку з розтратою зібраних коштів; зібрав кошти в валюті за артезіанську свердловину та воду, а також за злочинно продані ним ділянки, обманним шляхом, які були закріплені за реальними власниками.

Виходячи із вказаних фактів, складається похмура картина про саму особистість ОСОБА_2, так як йому реально нічим відчитатися за ті кошти, зібрані з усіх членів товариства, з цього складається враження, що такі кошти практично ним украдені. Також ОСОБА_2 різними хитрощами та обманними діями зриває проведення загальних зборів, тим самим розуміючи, що ухиляється від переобрання.

При цьому вимагає з усіх платежі з погрозами відключення від електроенергії та води, при яких різницю між зібраними та реально оплаченими в установленні комунальні та податкові інстанції, безконтрольно витрачає» та інше.

Позивач ОСОБА_2 в своєму позові вказує, що інформація розповсюджена відповідачами, є наклепом на нього як на голову товариства, так і на громадянина України. Вона не відповідає дійсності. У відповідачів немає будь-якого документального підтвердження викладеної у «зверненні» інформації, крім вигадок та припущень.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе та право відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно положень ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З досліджених судом доказів, у тому числі звернення сільського голови Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, вбачається, що голова сільської ради звертався до садівників СТпН «Надежда» з розясненням питань, які виникли в садівничому товаристві:

«Зокрема у вказаному зверненні зазначено, що до 2002 року приватизація земельних садівничих ділянок проводилася без ніяких перешкоджань, всі користувачі земельних ділянок були занесені в Кадастрову книгу Любопільською сільської ради.

У 2002 році голова СТпН «Надежда» ОСОБА_14 самостійно, не маючи ніяких на те повноважень, без загальних зборів СТпН «Надежда», змінив назву товариства і почав змінювати номера земельних садівничих ділянок. В порушення Земельного Кодексу України ст. 141, ст. 144 загальні збори незаконно створеного товариства СТ «Надія» на чолі з ОСОБА_2, порушуючи усі норми діючого законодавства, почали приймати рішення про вилучення земельних садівничих ділянок у законних користувачів і «передавати» ці ділянки стороннім особам.

У 2004 році прокурором Комінтернівського району був винесений протест до Любопільською сільської ради про незаконну зміну назви садівничого товариства. Любопільська сільська рада задовольнила протест і своїм рішенням №70-ХХIV від 13.04.2004 року відмінила незаконне рішення №8 від 28.02.2002 року виконкому сільської ради.

Господарський суд Одеської області та Апеляційний Господарський суд Одеської області встановив, що прийняте рішення №8 від 28.02.2002 року виконкомом Любопільської сільської ради не дає підстав для зміни назви товариства, відсутні також підстави для видачі свідоцтва №7 від 06.03.2002 року про реєстрацію нової юридичної особи СТнП «Надія». Тому створена паном ОСОБА_2 юридична особа СТнП «ОСОБА_14 є незаконною. Свідоцтво №7 від 06.03.2002 року з мокрою печаткою ніхто не бачив.

В серпні 2006 року ОСОБА_2 ігноруючи усі рекомендації та приписи органів влади, на основі сфальсифікованого протоколу загальних зборів садоводів СТнП «Надежда» від 27.05.2006 року, ігноруючи Любопільська сільську раду, через управління юстиції Комінтернівського району зареєстрував Комінтернівську районну громадську організацію «Садівниче товариство «Надія» за адресою 67500, Одеська обл., Комінтернівський район, смт Комінтернівське, вул. Перемоги №19. За цією адресою проживає громадянка ОСОБА_15, при зверненні до якої відповіла, що проживає за цією адресою вже 35 років і ніхто ніколи не звертався до неї з проханням зареєструвати за цією адресою юридичну особу Комінтернівську районну громадську організацію «Садівниче товариство «Надія».

Реєстрація була проведена знов з порушенням законодавства України і тому прокурор Комінтернівського району подав адміністративний позов до Комінтернівського районного суду про незаконну реєстрацію «Комінтернівської районної громадської організації «Садівниче товариство «Надія».

З приводу незаконного вилучення земельних садівничих ділянок та їх перерозподілу Любопільська сільська рада неодноразово попереджала пана ОСОБА_2 По цьому питанню ОСОБА_2 одержав розяснення голови Комінтернівської РДА та начальника відділу земельних ресурсів Комінтернівського району за №1563-1-13 від 11.07.2006 року, але й до цього часу не зробив висновків.

Пан ОСОБА_2 стверджує, що документи членів садівничого товариства на приватизацію земельних ділянок які він здав в Комінтернівський відділ земельних ресурсів були забрані чи викрадені робітниками Любопільською сільської ради.

Пан ОСОБА_2 лукавить. По-перше, Любопільська сільська рада зацікавлена в тому, щоб усі садоводи приватизували свої земельні ділянки. По-друге, без довідки сільської ради ні про яку приватизацію земельних ділянок не може йти мова, ні одна організація за це не візьметься і ні за які гроші. По-третє, пан ОСОБА_2 не спілкується з Любопільською сільською радою близько двох років. Звідси легко зробити висновок, що ні пан ОСОБА_2 ні хто інший документами на приватизацію земельних ділянок не займався і займатися не буде.

Пан ОСОБА_2 елементарно водить всіх (вже скільки років) за «ніс» і всі розмови і обіцянки про приватизацію земельних ділянок чистої води «брехня».

22 травня 2008 року органами Державної влади було поновлено реєстрацію садівничого товариства на паях «Надежда» як субєкт господарської діяльності та території 26,6 га землі для ведення особистого садівництва з юридичною адресою: СТнП «Надежда», масив «Любопіль», с Любопіль, Комінтернівського району, Одеської області.

Всі питання господарської діяльності, приватизації та інші, Любопільська сільська рада радить вирішувати в Правлінні СТнП «Надежда».»

Також з листа Прокуратури Одеської області № 7/1-6874-08 від 29.03.2006 року, повідомляється про розгляд звернення щодо законності дій голови садового товариства на паях «Надежда» ОСОБА_2, за яким встановлено, що: «На протязі 2004-2005 рр. до сільської ради надавались нові статути, але в звязку з тим, що зміни внесені до статуту не відповідали вимогам законодавства садовому товариству було відмовлено в реєстрації.

Господарський суд Одеської області 24.02.2006 року, встановив, що прийняте виконкомом Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, рішення №8 від 28.02.2002 року не дає підстав для зміни назви товариства, відсутні також підстави для видачі свідоцтва №7 від 06.03.2002 року про реєстрацію нової юридичної особи СТНП «Надія». Прокуратурою Комінтернівського району Одеської області проводиться перевірка законності дій ОСОБА_2, щодо відключення окремих членів товариства від постачання електроенергії, за результатами якої буде прийнято рішення в порядку ст. 97 КПК України (про порушення чи відмову в порушенні кримінальної справи)».

Відповідно до листа №1268 від 02.11.2009 року, Прокуратури Комінтернівського району Одеської області, вбачається, що: «на підставі наказу Київського відділу народної освіти м. Одеси від 14.09.1993 року №717 за клопотанням правління садового товариства «Надежда», було передано земельну ділянку площею 26,6 га. Любопільській сільській раді Комінтернівського району Одеської області для подальшого оформлення його у приватну власність садовому товариству «Надежда».

20.09.2000 року на посаду голови СТПН «Надежда» на контрактній основі строком на 3 роки обрано ОСОБА_2 08.02.2002 року до Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надійшло клопотання від голови СТНП «Надежда» ОСОБА_2 про перереєстрацію статуту СТНП «Надежда». За результатами вказаних документів виконавчий комітет Любопільської сільській раді Комінтернівського району Одеської області, виніс рішення від 28.02.2002 року № 8 про перереєстрацію статуту СТНП «Надежда» та видачу свідоцтва про реєстрацію садового товариства «Надежда».

У звязку з тим, що перереєстрація СТНП «Надежда» відбулася з порушенням вимог законодавства, оскільки на загальних зборах колективу від 16.08.2001 року були присутні менш ніж 50% відсотків пайовиків, що суперечило розділу 5 статуту товариства, а рішення №8 сільської ради «Про держану реєстрацію садівничого товариства на паях «Надежда» від 28.02.2002 року не відповідало та суперечило вимогам закону, прокурором Комінтернівського району Одеської області 21.01.2004 року на зазначене рішення було винесено протест.

На підставі цього, Любопільська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, винесла рішення від 13.04.2004 року про відміну рішення сесії Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.02.2002 року №8 «Про державну реєстрацію садівничого товариства на паях «Надежда» та реєстрацію статуту садівничого товариства «Надія».

Садівниче товариство на паях «Надія» оскаржувало рішення Любопільської сільської рада Комінтернівського району Одеської області до Господарського суду Одеської області, та у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного Господарського суду Одеської області від 20.06.2006 року апеляційна скарга садівничого товариства на паях «Надія» с. Любопіль Комінтернівського району Одеської області від 24.02.2006 року залишено без задоволення, рішення господарського суду без змін.

З урахуванням наведеного, діяльність ОСОБА_2 на посаді голови СТНП «Надія» визнається як керівництво не легалізованої у законному порядку юридичною особою, що також тягне за собою незаконність всіх прийнятих головою та правлінням СТНП «Надія» рішень. Крім того, у період діяльності неіснуючого товариства (після скасування рішення про реєстрацію СТНП «Надія») на загальних зборах приймались рішення про виключення з членів товариства та прийняття нових, тобто такі рішення приймалися нелегітимним органом.

Відповідно до ч.2 ст. 98 ЦК України, рішення про внесення змін до статуту товариства приймаються більшістю не менш як ? голосів, якщо інше не встановлено законом. Згідно даних протоколу загальних зборів від 27.05.2006 року на загальних зборах були присутні 94 із 166 осіб. У розділі СТНП «Надежда» від 04.12.1994 року «ліквідація товариства» не визначено, коли і як можуть прийматися зміни до статутних документів. Отже, порядок прийняття змін до статутних документів визначений Законом України, а саме Цивільним кодексом України.

Тобто загальні збори були не правомочні приймати рішення про внесення змін до статуту.

Не дивлячись на те, що рішенням господарського суду Одеської області від 24.02.2006 року, яке набрало чинності, відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_2 він 28.07.2006 року за своїм підписом у якості голови надав до Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області та державного реєстратора Комінтернівської районного державної адміністрації заяву про реєстрацію змін до статутних документів СТНП «Надежда».

Однак, на момент прийняття Комінтернівським районним управлінням юстиції Одеської області та державним реєстратором Комінтернівської РДА рішення про реєстрацію змін до статутних документів СТНП «Надежда», посадовим особам управління юстиції та державному реєстратору не було відомо про те, що повноваження, а також діяльність ОСОБА_2 на посаді голови СТНП «Надежда» сплинули 20.09.2003 року та в подальшому у встановленому порядку подовжені не були. Всі структурні органи товариства, більшість його членів станом на проведення загальних зборів від 27.05.2006 року (протокол №10) були створені та прийняті у СТНП «Надія», реєстрація, подальше існування та діяльність якого визнана господарським судом Одеської області такою, що не відповідає закону.»

З листа №1206 від 31.03.2010 року, вбачається, що прокуратурою Комінтернівського району Одеської області від 29.03.2010 року, за результатами проведення додаткової перевірки заяви ОСОБА_12, на дії ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за фактом внесення неправдивих відомостей до статуту Комінтернівської районної громадської організації «Садівниче товариство «Надія» та використання даного статуту під час реєстрації завідомо неправдивою адресою, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, даний факт також підтверджується постановою від 29.03.2010 року про порушення кримінальної справи.

Згідно листа №5370/10/15-17-15.11.12 від 02.07.2015 року, ДПІ У Комінтернівському районі ГУДФС в Одеській області, вбачається, що станом на 2015 рік декларація з плати за землю, КРГО СТ «Надія» до ДПІ не надана, а сплата не проводилась з 2013 року. Станом на 02.07.2015 року заборгованість за 2013-2014 року по земельному податку складає 15603,48 грн., пеня 270,61 грн., штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу становить 3277 грн.

З наданих до матеріалів справи заяв, ОСОБА_16 від 15.09.2015 року, ОСОБА_17 від 06.09.2015 року, ОСОБА_18 від 01.09.2015 року та ОСОБА_19, вбачається, що ОСОБА_2, особисто брав з них грошові кошти на приватизацію земельних ділянок, однак приватизацію ОСОБА_2 так і не здійснив та кошти не повернув.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.07.2015 року, встановлено, що відповідно до виписки з протоку №10 від 27.05.2006 року загальних зборів СТПН «Надежда» ОСОБА_20 прийнята в члени СТПН «Надежда» та збори прийняли рішення про клопотання перед Комінтернівською районною державною адміністрацією про передачу в користування ОСОБА_20 земельних ділянок №3823 та 1/2 №3822, які раніше були виділені ОСОБА_21

Згідно звернення членів КРГО СТ «Надія» про вираження недовіри голові товариства ОСОБА_2 у виконанні його обовязків, вбачається, що члени товариства, рекомендували на загальних зборах зняти з посади голову с наступною передачею справ, документації, фінансово господарської звітності новій ревізійній комісії та новому голові товариства, під зазначеним зверненням поставили особисті підписи 65 членів товариства.

Відповідно до довідки №566 від 28.07.2008 року, за підписом голови Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, вбачається, що Комінтернівська районна громадська організація «Садівниче товариство «Надія», на території Любопільської сільської ради не зареєстровано, на території вказаної сільської ради зареєстровано садівниче товариство на паях «Надежда», згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (серія АОО №280289), голова товариства ОСОБА_12

З листа №10 від 03.02.2010 року, та №20 від 25.05.2012 року, вбачається, що ОСОБА_2, як голова товариства, звертався до ОСОБА_22, з проханням сплатити членські та пайові внески.

Відповідно до договору контракту садового товариства на паях «Надежда» від 20.08.2000 року, визначено, що голова товариства зобовязаний суворо виконувати всі положення Статуту СТНП та запротокольовані рішення загальних зборів, а також рішення правління СТПН, а свою балансовогосподарську діяльність погоджувати з правлінням товариства, згідно вказаного договору вбачається, що ОСОБА_2, погодився на умови договору про, що свідчить його особистий підпис.

Згідно заяви від 10.06.2004 року до Прокуратури Комінтернівського району Одеської області, вбачається, що голови товариств «Кольцо», «Вега», «Ниисла», «Кондитер», «Хлібзавод» та «Иргушка» зверталися до органів прокуратури, в зв'язку з тим, що 24.02.2002 року головою садівничого товариства «Надежда» ОСОБА_2, було порізана на металолом і продана 100 тонна ємність із алюмінію без відповідного дозволу. Вказана ємність слугувала наповнювачем для артезіанської води та належала декільком товариствам. Про неможливість продажу вказаної ємності ОСОБА_2, було попереджено в січні 2002 року. В зв'язку з наведеним голови вище зазначених товариств просили притягнути ОСОБА_2 до відповідальності, та наполягали, що він відшкодував шкоду завдану товариствам.

Відповідно до членських книжок, членів Комінтернівської районної організації Садівниче товариство «Надія», ОСОБА_23, ОСОБА_22, ОСОБА_9, ОСОБА_6, квитанцій №Ч9/6 від 23.11.2014 року, №Ч1/59 від 09.03.2015 року, №24/64 від 01.06.2012 року, №Ч1/29 від 10.03.2006 року, №В1/76 від 04.09.2004 року, №Ч3/27 від 18.06.2005 року, №Ч4/54 від 17.09.2005 року, №Ч5/64 від 16.12.2005 року, №Ч 3/15 від 09.10.2004 року, №Ч1/30 від 10.03.2006 року, №Ч1/23 від 11.02.2005 року, №Ч2/39 від 29.02.2008 року, №Ч2/41 від 29.02.2008 року, №28/49 від 01.11.2008 року, №Ч1/25 від 13.02.2009 року, №Ч2/29 від 13.02.2009 року, №Ч2/29 від 05.03.2010 року, №Ч2/54 від березня 2013 року, №Ч2/53 від 14.03.2015 року, №Ч11/100 від 18.12.2015 року, №212/1 від 08.12.2013 року, №23/6 від 09.03.2014 року, №26/82 від 31.05.2013 року, №211/17 від 28.10.2011 року, №26/83 від 31.05.2013 року, №22/70 від 25.02.2014 року, №22/69 від 25.02.2014 року, №Ч2/92 від 26.03.2013 року, №Ч2/93 від 26.03.2013 року, №Ч12/20 від 08.11.2011 року, №1/9 від 21.01.2015 року, №Ч3/47 від 14.09.2009 року, №Ч3/43 від 02.09.2009 року, №21/2 від 13.09.2014 року, №24/42 від 06.04.2013 року, №Ч8/71 від 08.10.2011 року, №Ч1/86 від 16.02.2014 року, №24/41 від 06.04.2013 року, №7/49 від 16.08.2014 року, №Ч1/85 від 16.02.2014 року, №Ч6/61 від 20.07.2014 року, №26/60 від 20.07.2014 року, №26/59 від 20.07.2014 року, №Ч3/46 від 12.05.2005 року, №Ч1/45 від 11.02.2007 року, №В3/50 від 15.06.2007 року, №Ч2/40 від 29.02.2008 року, №Ч1/23 від 13.02.2009 року, №Ч2/51 від 14.03.2013 року, №Ч2/50 від 14.03.2013 року, №Ч11/99 від 08.12.2013 року, №Ч11/98 від 08.12.2013 року, а також поштових переказів на ім'я ОСОБА_2 від 13.10.2011 року, від 10.08.2011 року,12.09.2011 року, від 27.07.2011 року, від 24.06.2011 року, від 08.05.2011 року, від 01.09.2011 року, від 25.06.2012 року, від 11.05.2013 року, від 12.10.2012 року, від 09.12.2013 року, від 27.06.2013 року, від 23.05.2014 року, від 22.08.2014 року, від 28.07.2014 року, вбачається, що членами товариства здійснювалися регулярні внески коштів як на ім'я Комінтернівської районної організації Садівниче товариство «Надія», так і імя ОСОБА_2

Тобто кошти приймалися позивачем від імені юридичної особи, яка юридично не легалізовані та ці особи, згідно досліджених судом доказів не були членами КРГО «Надія».

Надані позивачем ОСОБА_2 витяги з рішення загальних зборів членів Комінтернівської районної організації Садівниче товариство «Надія», від 08.12.2013 року (протокол №16), від 18.04.2014 року (протокол №73), від 07.06.2015 року (протокол №77), від 07.06.2014 року (протокол №76), від 18.05.2014 року (протокол №74), від 29.07.2012 року (протокол №15), від 22.05.2010 року (протокол №14), від 24.02.2008 року (протокол №12), від 27.05.2006 року (протокол №10), від 07.08.2004 року (протокол №7), від 09.07.2005 року (протокол №9), від 09.08.2003 року (протокол №6), від 01.05.2001 року (протокол №3), від 16.08.2001 року (протокол №4), від 22.12.2001 року (протокол №5), від 13.01.2001 року (протокол №8), від 07.04.2001 року (протокол №9), від 12.08.2001 року (протокол №14), від 26.02.2003 року (протокол №23), якими були поставлені питання про затвердження цін на комунальні платежі, та неодноразово піднімалось питання про чергову сплату членських внесків, було затверджено фонд пожертвування товариства, та ін. суд не приймає до уваги як належний доказ по справі, що спростовує інформацію викладену зверненні ініціативної групи та наведену у зверненні, листах голови Любопільською сільської ради, Прокуратури Одеської області, Прокурати Комінтернівського району Одеської області, що досліджені судом.

Відповідно до листа №К-82-08-2 від 16.02.2015 року, Головного управління юстиції в Одеській області, вбачається, що відповідно до відомостей які містяться у Реєстрі громадських обєднань, КРГО «СТ «Надія» зареєстрована 28.07.2006 року наказом № 12-0д, свідоцтво №27, але згідно документів реєстраційної справи КРГО «СТ «Надія», для реєстрації не надавались документи відповідно до ст. 13 Закону України «Про об'єднання громадян», який діяв на момент реєстрації.

Згідно до з п. 12 Положення про порядок легалізації обєднань громадян, затвердженого постановою КМУ від 26.02.1993 року №140, у разі зміни назви, місцезнаходження вищого статутного органу, мети об'єднання громадян реєструючий орган видає нове свідоцтво про реєстрацію такого об'єднання, але не змінює дату реєстрації об'єднання громадян та номер йог свідоцтва. Таким чином в результаті проведення державної реєстрації змін до установчих документів СТНП «Надежда» від 28.07.2006 року, змінено найменування та присвоєно іншу дату.

На підставі дослідженого, суд вважає, що надані позивачем ОСОБА_2 акти про перевірку фінансової діяльності правління КРГО «Надія» за період з 01.06.2011 року по 01.06.2012 року, за період з 01.08.2012 року по 01.12.2013 року, за період з 01.01.2014 року по 03.07.2015 року, за період з 2008 по 2009 роки, за період з 2011 -2013 роки, за період з 22.12. 2002 року по 09.08.2003 року, також акти перевірки фінансово господарської діяльності правління товариства, виконання членами товариства своїх обовязків від 18.05.2010 року, завірені печаткою товариства, яке юридично не легалізовано та особистим підписом, як голови КРГО «Надія» ОСОБА_2, не є по суті ст.ст. 57-60 ЦПК України належними доказами по справі, суд надає їм критичну оцінку та не приймає до уваги.

Надані позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи заяви ОСОБА_24 від 27.10.2015 року, ОСОБА_25 від 02.11.2015 року, ОСОБА_26 від 29.10.2015 року, ОСОБА_27 від 28.10.2015 року, голови ревізійної комісії ОСОБА_28 03.11.2015 року, згідно яких вказані особи зазначають, що ОСОБА_2, на всіх зібраннях поводив себе ввічливо, ніколи не підвищував голос, а тим більше нікого не ображав, не спростовую факти наведені в листах офіційних органів влади та рішеннях судів.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу поданих сторонами доказів судом встановлено, що інформація викладена у зверненні ініціативної групи до членів КРГО «Надія» містить описові відомості про факти та події, які існували між сторонами, а зазначені в звернені обставини підтверджуються матеріалами справи: листами Прокуратури Одеської області, Прокуратури Комінтернівського району Одеської області, довідками Любопільської сільської ради, зверненням голови Любопільської сільської ради, заявами членів садівничого товариства «Надія», постановою про порушення кримінальної справи від 29.03.2010 року, численними квитанціями про перерахування коштів до КРГО «Надія» та особисто ОСОБА_2, протоколами та виписками з протоколів загальних зборів КРГО «Надія» та іншими доказами наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні.

Тобто з досліджених судом доказів, та в процесі розгляду справи встановлено, що інформація, зазначена зверненні ініціативної групи до членів садівничого товариства КРГО «Надія», достовірність якої оспорює позивач, мала критичну спрямованість на висвітлення обєктивних фактів, які стали їм відомі та мали місце на час діяльності ОСОБА_2, як голови товариства, і не мала на меті цілеспрямованої дискредитації позивача та приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності, що закріплено відповідно у ст.3 та ст.28 Конституції.

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідачі при викладені фактів та подій в зверненні до членів КРГО «Надія», скористалися гарантованим їм Конституцією України правом на свободу вираження думок та правами, визначеними Законом України «Про інформацію».

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до п.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів.

Згідно положень ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Одночасно за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі право поширювати інформацію без втручань органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності та порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що вирази відповідачів відображені у зверненні до членів КРГО «Надія» відносяться до оціночних суджень, і є висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду характеру використання мовно-стилістичних засобів при їх викладенні.

При таких обставинах, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення завданої моральної шкоди, є безпідставними, тому відмовляє в їх задоволенні у повному обсязі.

Досліджуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання обвинувачень висунутих на адресу ОСОБА_3 безпідставними, такими що не відповідають дійсності та стягнення моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, так як вони не доведені в судовому засіданні та містять вимоги загального характеру.

Факт наявності чи відсутності заборгованості за електроенергію, воду чи інше, та письмова вимога про необхідність їх погашення не є тиском чи звинуваченням в контексті розуміння цивільних прав та обовязків громадян.

Посилання ОСОБА_3 на тиск з боку ОСОБА_2 на його дружину, хворобу дружини та на виписку з історії її хвороби №17548, якою підтверджується, що ОСОБА_22, знаходилась на лікуванні в Одеській обласній клінічній лікарні з 20.07.2015 року по 27.07.2015 року, з діагнозом хронічний калькульозний холецистит, не уточнений гепатит з вираженим ступенем активності, реактивний панкреатит, хронічний гастродуондит не загострений, не є належним доказом завдання певної моральної шкоди саме особисто ОСОБА_3

Так відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідних та належних доказів, що підтверджують заявлені ОСОБА_3 вимоги про визнання обвинувачень безпідставними та відшкодування моральної шкоди суду не надано.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_3, не доведено жодних обставин того, що ОСОБА_2, висував будь які обвинувачення стосовно нього особисто та здійснював на нього тиск, не вбачається жодних підстав для відшкодування моральної шкоди, тому суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2Б про визнання обвинувачень безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення завданої моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання обвинувачень безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Жуган