У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Маляренка А.В., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат»» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що з 31 травня 2015 року він працював на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильський спецкомбінат» (далі - ДСП «Чорнобильський спецкомбінат») на посаді начальника відділу планування та аналізу фінансово-економічної діяльності та організації праці центру організаційно-технічного забезпечення управління зоною відчуження.

У подальшому, позивач тричі переводився на інші посади, останній раз - наказом від 05 листопада 2012 року № 657-oc переведений на посаду керівника групи з підготовки рішень з лісового господарства відділу підготовки рішень з лісового господарства та землевпорядкування центру організаційно-технічного забезпечення управління зоною відчуження ДСП «Чорнобильський спец комбінат».

07 листопада 2013 року позивач був попереджений під розпис про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням його посади керівника групи підготовки рішень з лісового господарства відділу підготовки рішень з лісового господарства та землевпорядкування центру організаційно-технічного забезпечення управління зоною відчуження.

Згідно з наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 17 червня 2014 року № 272-ос «Про внесення змін до наказу від 27 січня 2014 року

№ 31-ос» позивач звільнений за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з 07 червня 2014 року.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд зобов'язати ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» поновити його на роботі на посаді керівника групи підготовки рішень з лісового господарства відділу підготовки рішень з лісового господарства землевпорядкування центру організаційно-технічного забезпечення управління зоною відчуження, або надати роботу за відповідними професіями (спеціальність: «Лісове господарство», «Облік і аудит») а при відсутності такої роботи - іншу керівну роботу; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденного заробітку

305 грн 88 коп., матеріальну шкоду у сумі 820 грн та моральне відшкодування у розмірі 6 430 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного м. Києва від 09 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обгрунтовано виходив із того, що звільнення ОСОБА_4 було проведено з дотримання вимог трудового законодавства, зокрема дотримано процедуру щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних посад, отримано згоду профспілкової організації та в строки передбачені законом позивача попереджено про звільнення. На вакантні посади, які були запропоновані позивачу, останній не погодився. Відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.В. Маляренко
В.О. Савченко