Ухвала

іменем україни

13 листопада 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Євграфова Є.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», про захист прав споживача, визнання пункту договору недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначала, що 17 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 101-а/14/зп, відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси позивача, що стосуються транспортного засобу, належного останній на праві власності - автомобіля «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до умов договору, враховуючи наявність між позивачем та третьою особою кредитних правовідносин, вигодонабувачем було визначено ПАТ «Украгазбанк».

07 лютого 2015 року під час перебування позивача за кордоном в Болгарії, автомобіль «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1, було викрадено.

Позивач звернулася до відповідача з приводу отримання страхового відшкодування, проте 20 лютого 2015 року отримала відмову, мотивовану тим, що автомобіль було викладено за межами території України, а ризик викрадення не поширюється на територію інших країн, зокрема Болгарії.

Вважала таку відмову безпідставною та такою, що не відповідає положенням договору та чинного законодавства, оскільки, п. 1.9 договору № 101-а/14/зп визначено, що територією дії договору є Україна, країни Європи, СНД та/або Балтії.

З огляду на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на користь вигодонабувача - третьої особи, суму відшкодування, обраховану з врахуванням безумовної франшизи, в розмірі 669 750 грн.

16 квітня 2015 року позивачем подано до суду заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої частково доповнено позовні вимоги, зокрема, крім первинної вимоги про стягнення страхового відшкодування, яку залишено без змін, позивач просила визнати недійсним пп. 2.2.1.1.5 договору добровільного страхування наземного транспорту № 101-а/14/зп, мотивуючи тим, що даний підпункт договору, яким визначено території дії договору у випадку настання ризику викрадення є несправедливим та таким, що вводить споживачів в оману.

На обґрунтування посилалаться на те, що на титульній сторінці договору чітко зазначено про таку територію дії договору, як Україна, країни Європи, СНД та/або Балтії, крім того, сам термін «викрадення» визначений як незаконне заволодіння транспортним засобом в будь-якому місці та в будь-який час, тобто без територіальних обмежень.

Вважала, що пп. 2.2.1.1.5 встановлює обмеження, не передбачені основними умовами договору, суперечить іншими положенням договору та свідчить по нечесну підприємницьку діяльність.

Зазначала, що їй для ознайомлення не було надано програму «Оптима-Перехід» та програму «VIP» для порівняння, відтак, вона була позбавлена можливості встановити відсутність страхового покриття даного ризику на території інших країн при укладенні договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в позові, зазначав, що оспорюваний пп. 2.2.1.1.5 договору є узгодженим з іншими положеннями договору, їм не суперечить, підстав вважати, що останній встановлює обмеження, не передбачені основними умовами договору, немає.

Відповідно пп. 2.2.1.1.5 п. 2.2.1 договору страховик не відшкодовує збитки, що виникли внаслідок викрадення ТЗ за територією України. Це виключення не застосовується для договорів, укладених на умовах програми «VІР», якщо згідно з умовами п.1.9 договору дія договору поширюється за межі території України.

Ураховуючи встановлені судами обставини справи та те, що подія з приводу незаконного заволодіння автомобілем позивача підпадає під виключення, передбачені пп. 2.2.1.1.5 договору № 101-а/14/зп, оскільки відбулася за територією України, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування ґрунтується на нормах закону та умовах договору страхування.

Єдиним документом, долученим позивачем до матеріалів справи та наданим <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>страховику на підтвердження факту, причин та обставин настання події, яка має ознаки страхового випадку, є документ, що підтверджує виключно звернення позивача до правоохоронних органів з повідомленням про незаконне заволодіння належним їй транспортним засобом, однак не надано доказів відповідно до приписів ст. ст. 58, 59 ЦПК України, що незаконне заволодіння транспортним засобом позивача дійсно мало місце та правоохоронними органами Болгарії порушено справу за цим фактом.

Оскільки судові рішення відповідають вимогам матеріального і процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи були предметом перевірки під час судового засідання та висновків суду не спростовують, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», про захист прав споживача, визнання пункту договору недійсним та стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П. Євграфова