Справа № 2-938/11
Провадження № 22-ц/779/2073/2015
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В. М. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника ВДВС Косівського РУЮ Стефурака Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду від 28 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Косівського районного суду від 28 квітня 2015 року подання державного виконавця відділу ДВС Косівського РУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстровану АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту, до виконання нею зобов'язань за виконавчим листом про примусове виконання рішення суду №2-938/2011, виданого Косівським районним судом Івано-Франківської області.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, зокрема, зазначає, що державним виконавцем не було доведено факту її ухилення від виконання зобов'язань на підставі рішення суду, не надано розрахунку щодо сплати нею заборгованості в сумі 23300 грн. Стверджує, що суд не з'ясував обставини щодо оплати нею заборгованості, не витребував матеріалів виконавчого провадження. На думку апелянта, будь-які докази на підтвердження факту свідомого ухилення її від виконання рішення суду в матеріалах справи відсутні.

З наведених підстав просила ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник ВДВС Косівського РУЮ Стефурак Р.М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, вважаючи, що ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, заперечення представника відділу ДВС, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Косівського районного управління юстиції перебуває виконавчий лист, виданий Косівським районним судом у справі №22-38/2011р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 53 855,32 грн., моральної шкоди в сумі 1000 грн. і 658,00 грн. оплачених судових витрат (а.с.49).

Виконавче провадження по вказаному виконавчому листу відкрито згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с.50).

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все майно ОСОБА_2 накладено арешт (а.с.51).

Із листа ЦНП з обслуговування Косівського та Верховинського районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області вбачається, що за ОСОБА_2 значиться зареєстрований транспортний засіб марки «ЗАЗ 110307», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.56).

Згідно постанови про розшук майна боржника оголошено розшук вищезазначеного транспортного засобу, що належить ОСОБА_2 (а.с.52), а також винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (а.с.53).

Із відповідей Пенсійного фонду України вбачається, що відносно ОСОБА_2 відсутні відомості про працю за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи (а.с.54), про отримання пенсії (а.с.54-зворот) і про джерела отримання доходів (а.с.55).

Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд виходив з наявності у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань згідно рішення суду, врахував загальний розмір боргу та дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання боржника, його слід тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Однак погодитись із таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Права та обов'язки державного виконавця передбачено ст.11 Закону України «Про виконавче провадження». Пунктом 18 ч.3 цієї ж статті закріплено право державного виконавця, а саме, у процесі здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи зі змісту даної норми права, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника застосовується судом у випадку встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Зважаючи на те, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається негайно тільки з участю державного виконавця, та враховуючи положення ст.ст.10, 60 ЦПК України, тому саме на державного виконавця покладається обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Як слідує із долучених в апеляційній інстанції матеріалів, надані державним виконавцем документи свідчать про факт наявності зобов'язання у боржника, проте не доводять факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду, поскільки у матеріалах відсутні докази вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення даної постанови боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як це передбачено ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», а також направлення відповідних вимог держаного виконавця.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджувала, що вона надала згоду на реалізацію належної їй земельної ділянки, за рахунок чого борг за виконавчим документом було частково погашено в розмірі 23300 грн. Факт часткового погашення боргу підтвердив представник відділу ДВС. Зважаючи на надання згоди боржником на реалізацію земельної ділянки в рахунок погашення боргу, не має підстав для висновку про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що надані державним виконавцем документи та встановлені у судовому засіданні обставини не підтверджують факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку щодо наявності підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду від 28 квітня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин