Справа № 465/3858/13 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/5219/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представників-

ОСОБА_3., ОСОБА_4, представника відповідача -Мухи О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про поновлення строку на оскарження рішення комісії по трудових спорах № 2 від 01 березня 2013 року та його скасування, визнання незаконними та скасування наказів головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 96 від 19 лютого 2013 року, № 135 від 07 березня 2013 року, № 166 від 25 березня 2013 року та поновлення на роботі в посаді завідувача четвертим відділенням Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 березня 2013 року і до дня поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, посилаючись на те, що з червня 2010 року вона працювала на посаді завідувача 4 відділенням Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»(далі КЗ«ЛОКПЛ»), наказом від 25.03.2013 року її звільнено з посади за систематичне порушення без поважних причин покладених на неї обов'язків, за ст.40п.3 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним, оскільки, наказ № 136 від 07.03.2013 року про оголошення їй догани, винесений з порушенням строків визначених ст.148 КЗпП України на підставі перевірки анонімного звернення, на момент його винесення вона перебувала на листку непрацездатності. Наказ № 135 від 7.03.2013 року «Про примусову госпіталізацію ОСОБА_6.», яким встановлено порушення нею п.п. 3.2, 4.1, 4.2, 4.5 наказу КЗ «ЛОКПЛ» від 14.01.2009 року № 26 та поставлено питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, винесений з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення. При винесенні наказу № 96 від 19.02.2013 року про оголошення догани, у неї не відбирались письмові пояснення, крім того, всі пункти припису інженера охорони праці нею були виконані, про що дано письмову відповідь. Її звільнено з роботи внаслідок упередженого ставлення адміністрації КЗ, просить скасувати зазначені вище накази, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

22.05.2013 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить визнати недійсними накази №166 від 25.03.2013 року, № 96к від 14.02.2013 року, №136 від 07.03.2013 року, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу . 02.12.2013 року позивач уточнила позовні вимоги збільшивши такі, просить визнати недійсними накази № 166 від 25.03.2013року, № 96к від 14.12.2013року, № 136 від 07.03.2013 року, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36518,8 грн. та 18000 грн. моральної шкоди, яка їй заподіяна внаслідок публічного розгляду анонімного звернення, чим було принижено її честь та професійну гідність. Перенесені нервові стреси призвели до погіршення її стану здоров'я. У зв'язку з позбавленням її гарантованого Конституцією України права на працю вона не могла оздоровитись, пройти курси підвищення кваліфікації та удосконалити свої знання.

29.01.2014 року та 07.02.2014 року позивач в черговий раз збільшивши позовні вимоги, просить визнати недійсними накази № 166 від 25.03.2013 року, № 96 від 14.12.2013 року, № 135 від 07.03.2013 року, №136 від 07.03.2013 року, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2013 року і до дня поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 50% від відшкодування за час вимушеного прогулу.

15.04.2015 року уточнивши позов, ОСОБА_2 просила суд поновити пропущений з поважних причин строк оскарження рішення комісії по трудових спорах Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01.03.2013 року та скасувати рішення комісії по трудових спорах Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01.03.2013 року, визнати незаконними і скасувати накази № 166 від 25 березня 2013 року, № 96 від 19 лютого 2013 року, № 135 від 07 березня 2013 року. Просить поновить її на роботі в Комунальному закладі «Львівська обласна психіатрична лікарня» на посаді завідувача 4-м відділенням, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2013 року по дату постановлення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 70000 грн.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про поновлення на роботі в посаді завідувача четвертим відділенням комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 25 березня 2013 року до дня поновлення на роботі - відмовлено.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_2.В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вказує на те, що 19.02.2013 року головним лікарем КЗ «ЛОКПЛ» було видано наказ № 96, яким до ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за несистематичне приведення навчання періодичних інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки. Підставою для вказаних дій є припис та рапорт інженера з охорони праці ОСОБА_7 від 31.01.2013 року. При цьому пояснень від ОСОБА_2 головний лікар не вимагав. Інженер з охорони праці ОСОБА_7 була письмово повідомлена, що фактично всі пункти припису виконані. Судом зроблений висновок про недоведеність позовних вимог щодо скасування наказу № 166 від 25.03.2013 року. Такий висновок не відповідає обставинам справи, суперечить вимогам трудового законодавства.

Просить рішення суду скасувати, поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження рішення комісії по трудових спорах КЗ «ЛОКПЛ» та скасувати його. Визнати незаконними та скасувати накази головного лікаря КЗ «ЛОКПЛ» № 96 від 19 лютого 2013 року, № 135 від 07 березня 2013 року, № 166 від 25 березня 2013 року та поновити її на роботі та стягнути з КЗ «ЛОКПЛ» в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25.03.2015 року і по дату ухвалення рішення, а також моральну шкоду в розмірі 70000 гривень.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що позивач працювала в КЗ «ЛОКПЛ» з червня 2010 року на посаді завідувача четвертим відділенням.

Наказом № 136 від 07.03.2013 року за неодноразові порушення трудової дисципліни, численні порушення морально-етичних принципів та норм, які призвели до порушення психологічного клімату та виробничих відносин у колективі 4 відділення, виявлені під час роботи комісії, створеної розпорядженням головного лікаря № 74 від 11.02.2013 року, ОСОБА_2 оголошено догану. Даний наказ визнано недійсним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.03.2014 року, яке вступило в законну силу.

Наказом № 96 від 19.02.2013 року за порушення вимог ст.18 Закону України «Про охорону праці» та Типового положення про проведення навчання та перевірки знань з охорони праці, що привело до порушення вимог посадової інструкції для завідувача 4 відділенням, пп.1.2, 2.24, 2.25, 5.1 розділу 4 п.4.2 абз.2 - несистематичне проведення періодичних інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки - ОСОБА_2 оголошено догану.

Як вбачається з наказу № 135 від 07.03.2013 року, в ході службового розслідування встановлено, що завідувач 4-м відділенням ОСОБА_2 не забезпечила 02.01.2013 року повторного психіатричного огляду хворої ОСОБА_6 комісією лікарів психіатрів для вирішення питання доцільності подальшого лікування у 4-му відділенні в примусовому порядку та не надіслала необхідні документи у Франківський районний суд м. Львова, не виконавши п.п.3.2, 4.1, 4.2, 4.5 наказу КЗ «ЛОКПЛ» від 14.01.2009 року №26 «Про організаційні заходи щодо надання психіатричної допомоги у примусовому порядку» та вимог ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу». Однак, у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на листку непрацездатності, питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, вирішено розглянути після її виходу на роботу.

Згідно довідки від 04.03.2013 року про результати комісійного розгляду звернень працівників 4-го відділення, щодо дій завідувача 4-м відділенням ОСОБА_2 (розпорядження №74 від 11.02.2013р.), комісія прийшла до висновку, що:

1. В медичній картці стаціонарного хворого №05263-12 ОСОБА_8 відсутні щоденники за період з 08.10.2012 року по 05.11.2012 року, що є порушенням наказу по КЗ «ЛОКПЛ» №333 від 29.06.2012 року «Про впровадження форм первинної облікової документації в КЗ «ЛОКПЛ», виданого згідно Наказу МОЗ України №110 від 14.02.2012 року «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності та підпорядкування». Таким чином завідувачем 4-го відділення ОСОБА_2 не виконано п.п. 2.22 та 4.3 «Посадової інструкції завідувача відділенням».

2. ОСОБА_2 надала недостовірну інформацію головному лікарю, про виконання планів занять за 2012 рік за темами: «Профілактика зловживань в роботі працівниками відділення та недопущення в подальшому проявів корупції», «Дотримання конфіденційності інформації про пацієнта», «Питання етики та деонтології», передбачених наказами по КЗ «ЛОКПЛ» № 168 від 29.03.2012 року «Про затвердження плану заходів КЗ «ЛОКПЛ», спрямованих на запобігання корупційним і злочинним проявам на 2012-2013 р.р.», виконання яких регламентується наказами ГУОЗ ЛОДА від 14.03.2012 року № 207 «Про затвердження плану заходів головного управління охорони здоров'я, спрямованим на запобігання корупційним і злочинним проявам на 2012-2013 р.р.», Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (із змінами) №3207- VI від 07 квітня 2011 року. Цим ОСОБА_2 порушила пп. 2.11; 2.13; Посадової інструкції завідувача відділенням, що свідчить про невиконання нею своїх посадових обов'язків щодо дотримання трудової дисципліни.

3. Надання п. ОСОБА_2. недостовірної інформації про виконання вказаних занять з медичним персоналом відділення, порушує п. 4.3 «Посадової інструкції», що свідчить про її безвідповідальне ставлення до трудової дисципліни.

4. Аналіз звернень на ім'я головного лікаря ОСОБА_9: пацієнтки ОСОБА_10, її матері ОСОБА_11 та пацієнтки ОСОБА_12, а також виявлені в роботі комісії відповідні факти свідчать про порушення ОСОБА_2 п. 1.2 «Посадової інструкції», в частині забезпечення ефективного управління відділенням, як структурно-функціональним підрозділом лікарні та неналежний захист прав і законних інтересів осіб при наданні їм медичної допомоги у відділенні.

5. На основі аналізу фактів, наведених у зверненнях колективу 4-го відділення з'ясовано, що завідувач 4-м відділенням ОСОБА_2 систематично (неодноразово) порушувала етичні і моральні норми у стосунках із працівниками відділення, що призвело до створення такого психологічного клімату в колективі, який унеможливлював виконання функціональних обов'язків персоналом.

З врахуванням наведеного та п.1 розділу 8 «Стягнення» «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», затвердженого зборами трудового колективу лікарні в 2007 році та погодженого з профспілковим комітетом КЗ «ЛОКПЛ» в якому вказано, що невиконання, або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього обов'язків, передбачених в трудовому договорі», кваліфікується як порушення трудової дисципліни, комісією запропоновано головному лікарю ОСОБА_9 вжити заходів дисциплінарного впливу щодо завідувача 4-м відділенням ОСОБА_2 та розглянути доцільність її подальшого перебування на займаній посаді.

Згідно довідки від 01.03.2013 року про результати комісійного розгляду факту госпіталізації у КЗ «ЛОКПЛ» в порядку примусової госпіталізації гр. ОСОБА_6 (розпорядження головного лікаря КЗ «ЛОКПЛ» від 13.02.2013 року №83), комісією за результатами службового розслідування запропоновано:

1. Провести загально-лікарняну конференцію з лікарським складом КЗ «ЛОКПЛ» з питань надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, на яку запросити представника Франківського районного суду м. Львова для обговорення юридичних аспектів надання громадянам психіатричної допомоги у примусовому порядку.

2. Застосувати відносно завідувача 4-м відділенням ОСОБА_2 та лікаря ОСОБА_13 заходи дисциплінарного впливу передбачені вимогами чинного законодавства.

3. Юрисконсульту ОСОБА_14:

3.1.- посилити контроль за оформленням необхідних документів, які стосуються примусової госпіталізації осіб, що госпіталізуються у психіатричний стаціонар, та їх розглядом в суді протягом 24 годин з моменту надходження;

3.2.- посилити контроль за розглядом заяв психіатричного закладу про продовження госпіталізації особи в примусовому порядку, та її розглядом судом за місцем знаходження психіатричного закладу в термін передбачений Законом України «Про психіатричну допомогу».

4. Заступнику головного лікаря з медчастини ОСОБА_15 разом з юрисконсультом ОСОБА_14 провести семінарське заняття з лікарями 4-го відділення з питань дотримання вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» та наказу КЗ ЛОКПЛ від 14.01.2009 року №26 «Про організаційні заходи щодо надання психіатричної допомоги у примусовому порядку».

Згідно рішення комісії по трудових спорах КЗ «ЛОКПЛ» № 2 від 01.03.2013 року, яке ухвалене за письмовим зверненням завідувача 4-го відділення лікарні ОСОБА_2 від 20.02.2013 року про скасування наказу КЗ «ЛОКПЛ» від 19.02.2013р. № 96, в якому ОСОБА_2 оголошено догану, комісія вивчила письмову заяву завідувача 4-м відділення ОСОБА_2 від 20.02.2013 року, взяла до уваги інформацію отриману під час роботи комісії по трудових спорах КЗ «ЛОКПЛ» від ОСОБА_2 та провідного інженера КЗ ЛОКПЛ з охорони праці ОСОБА_7, яка детально інформувала комісію по трудових спорах по кожному пункту, та рапорту, а також щодо виявлених недоліків з охорони праці в 4 відділі.

Членом комісії по трудових спорах КЗ «ЛОКПЛ» ОСОБА_16 внесено наступну пропозицію:

-інформацію завідувача 4 відділення ОСОБА_2 про те, що в неї не вимагали пояснень на припис та рапорт провідного інженера з ОП слід вважати безпідставною, оскільки працівниками відділу кадрів 13.02.2013 року ОСОБА_2 була запрошена у відділ кадрів з метою подання пояснення на припис та рапорт провідного інженера з ОП ОСОБА_7Письмове пояснення ОСОБА_2 ні цього дня ні в наступні дні не подавала;

-комісією по трудових спорах КЗ «ЛОКПЛ» підтверджено наявність недоліків в роботі завідувача 4 відділення ОСОБА_2 з питань проведення інструктажів на робочому місці з охорони праці, що свідчить про порушення вимог посадової інструкції завідувача 4 відділення ОСОБА_2, а саме розділ 1 п.1.2; розділ 2 п.п. 2.24; 2.25; розділ 5 п. 5.21; розділ 4 п. 4.2 абзац 2;

- наказ головного лікаря КЗ «ЛОКПЛ» від 19.02.2013 року № 96 слід вважати аргументованим та таким, що не підлягає скасуванню.

За внесену пропозицію весь склад комісії по трудових спорах проголосував одноголосно.

Згідно наказу № 166 від 25.03.2013 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, з 25.03.2013 року за систематичне порушення без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, враховуючи, що раніше до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Даний наказ видано на підставі наказів № 96 від 19.02.2013 року, №135 від 07.03.2013 року, №136 від 07.03.2013 року, довідки про результати комісійного розгляду звернень працівників 4 відділення, щодо дій завідувача 4 відділенням ОСОБА_2 (розпорядження №74 від 11.02.2013 року), довідки про результати комісійного розгляду факту госпіталізації у КЗ «ЛОКПЛ» в порядку примусової госпіталізації гр. ОСОБА_6 (розпорядження №83 від 13.02.2013 року зі змінами внесеними наказом КЗ «ЛОКПЛ» від 25.02.2013 року №109), витягу з протоколу №2 засідання профспілкового комітету первинної організації КЗ «ЛОКПЛ» від 21.03.2013 року.

Відмовляючи у розгляді позовної вимоги, щодо скасування рішення комісії по трудових спорах КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01 березня 2013 року, суд виходив з тих підстав, що за відсутності поважних причин для пропуску процесуального строку позивачем пропущено процесуальний строк на його оскарження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №166 від 25 березня 2013 року про звільнення суд вважав такі вимоги недоведеними. Вимога про стягнення з КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 березня 2013 року по дату ухвалення рішення суду та стягнення моральної шкоди в сумі 70000 грн. суд вважав безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні вимог, щодо визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №96 від 19 лютого 2013 року та №135 від 07 березня 2013 року суд вважав їх такими, що є безпідставними.

Проте, колегія суддів з такими висновками в повній мірі погодитися не може з наступних підстав.

Зі змісту рішення комісії по трудових спорах від 01 березня 2013 року вбачається,

що ОСОБА_2. зверталась до комісії із заявою про скасування наказу № 96 від 19 лютого 2013 року, і їй у її задоволенні було відмовлено.

Відповідно до ст. 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах.

Уточнивши позовні вимоги 15 квітня 2015 року, ОСОБА_2 просить поновити їй строк на оскарження рішення комісії по трудових спорах КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01.03.2013 року з тих підстав, що з 05.03.2013 року по 13.03.2013 року вона перебувала на лікарняному, проте, колегія суддів не вважає таку підставу поважною, оскільки з вимогою про скасування згаданого рішення вона звернулася лише 15 квітня 2015 року, тобто, строк ОСОБА_2 пропущено більше як на два роки і жодних підстав для поновлення такого колегія не знаходить.

В зв'язку з чим, рішення комісії по трудових спорах КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01 березня 2013 року слід залишити в силі.

Що ж до вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу № 135 від 07 березня 2013 року слід зазначити, що цим наказом передбачено, що у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на листку непрацездатності, питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності вирішено розглянути після її виходу на роботу, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині безпідставності позовних вимог про визнання згаданого наказу незаконним та його скасування, оскільки жодних прав і охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 даний наказ не порушує, будь-яке стягнення на позивача покладене не було.

Оскільки, згідно змісту рішення комісії по трудових спорах від 1 березня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_2. зверталась до комісії із заявою про скасування наказу № 96 від 19 лютого 2013 року, і їй у її задоволенні було відмовлено, в надані законом строки рішення комісії нею не було оскаржене, у зв'язку з чим колегією суддів рішення комісії по трудових спорах КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01 березня 2013 року залишено в силі, то і наказ головного лікаря КЗ «ЛОКПЛ» від 19.02.2013 року № 96 визнано законним та таким, що не підлягає скасуванню.

В оскаржуваному рішенні, твердження позивача ОСОБА_2 щодо відсутності її пояснень перед винесенням наказу визнано безпідставними та підтверджено недоліки в роботі ОСОБА_2, які в подальшому стали підставою для оголошення догани у відповідності з наказом № 96 від 19 лютого 2013 року. Встановлені судом обставини, спростовують підставність тверджень позивача та її представників у судовому засіданні щодо фактів незаконності рішення комісії та наказу головного лікаря КЗ «ЛОКПЛ» від № 96 від 19 лютого 2013 року.

Наказом № 166 від 25 березня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача відділенням КЗ «ЛОКПЛ» з 25 березня 2013 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, враховуючи, що раніше до неї застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 не вбачається систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за які раніше до неї застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Таких доказів не було надано відповідачем ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що даний наказ про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади - завідувача четвертим відділенням КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним, у зв'язку із чим остання підлягає поновленню на посаді завідувача четвертим відділенням КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»,з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи положення ч. 2 ст.235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 з розшифровкою, чистий дохід такої в січні 2013 року за 21 робочий день склав 3714,75 грн., а у лютому 2013 року за 20 робочих днів - 3973,95 грн.

При розрахунку середнього заробітку колегія суддів виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Оскільки позивач була звільнена з 25 березня 2013 року, розрахунки середньої заробітної плати колегія суддів проводить виходячи із заробітної плати позивача, нарахованої у січні 2013 року та лютому 2013 року, відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 з розшифровкою.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 187,53 грн. (3714,75+3973,95 = 7688,70 : 41 (кількість робочих днів за вказані місяці, зазначені відповідачем у довідках). Вимушений прогул позивача з 25.03.2013 року на день ухвалення рішення апеляційним судом склав 661 день; ( з 25 березня по грудень 2013 року - 195 днів, 2014 рік - 251 день, з січня по 12 листопада 2015 року - 215 днів), тому виплаті підлягає 123957,33 грн. (661*187,53) (з відрахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати).

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь - яких із передбачених законом прав працівника, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи незаконність звільнення позивача з посади завідувача четвертим відділенням КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що є порушенням її законних прав, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, колегія суддів, враховуючи положення ст. 237-1КЗпП України, вважає частково обгрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, однак враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), які зазначила позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, є надто великим, а тому вважає, що з КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог п.п.1, 4 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі позивача по справі - ОСОБА_2 слід допустити до негайного виконання, а також рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3844,35 грн.(з відрахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати) з відповідача в користь позивача слід допустити до негайного виконання.

Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне здійснити розрахунок судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (або загальною сумою).

За таких обставин та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно було стягнути судовий збір за задоволення двох позовних вимог немайнового характеру (поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди) та за вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку).

Отже, з відповідача підлягає стягненню в користь держави судовий збір у сумі 1726,77 грн. (243,60 х 2 + 1239,57).

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. п.1, 2, 308, 309, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року в частині відмови у розгляді позовної вимоги про скасування рішення комісії по трудових спорах Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01 березня 2013 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Рішення комісії по трудових спорах Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 2 від 01 березня 2013 року залишити в силі.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 166 від 25 березня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади - завідувача четвертим відділенням Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та стягнення з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь ОСОБА_2середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 166 від 25 березня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади та поновити її на посаді завідувача четвертим відділенням Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Стягнути з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2013 року і по дату ухвалення рішення в сумі 123957 гривень 33 копійки (з відрахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати).

Стягнути з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

В решті позовних вимог в цій частині відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення в користь ОСОБА_2 середньої заробітної плати за один місяць в сумі 3844 гривні 35 копійок (з відрахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь держави судовий збір у розмірі 1726 гривень 77 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.