РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Данилко Л.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про захист гідності, честі та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про про захист гідності, честі та ділової репутації, мотивуючи його тим, що відповідач своїми образливим висловлюваннями, які полягали у вимогах покинути приміщення нарядної УПР-3 та виразів в грубій та неприпустимій формі «Пішов звідси», «Вийшов геть, я сказав», принизив його честь та гідність як громадянина, підірвав авторитет позивача перед трудовим колективом ВСП «ШУ Добропільське». У звязку з чим, просить зобовязати відповідача публічно вибачитися перед позивачем в присутності керівництва та робітників УПР-3 ПСП «ШУ Добропільське».

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що не вважає образою слова, які були сказані ним позивачеві. Крім того, зазначив, що лише попросив його вийти з приміщення, і не казав слів «Пошел вон отсюда».

Допитані судом свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили факт наявності 10.04.2015р. між позивачем та відповідачем певної конфліктної ситуації, повязаної з вирішенням робочих питань, зокрема щодо не допуску в шахту ОСОБА_5, під час якої відповідач, дійсно, на підвищених тонах просив позивача вийти з приміщення нарядної УПР-3.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Факт виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суперечок 10.04.2015р. в приміщенні нарядної УПР-3 та коридорі біля неї, підтверджений у судовому засіданні та сторонами не заперечувався. Зокрема, дійсно мало місце вимога відповідача до позивача вийти з вказаного приміщення, висловлена підвищеним тоном, приблизного змісту та сенсу: «Пішов звідси», «Вийшов геть, я сказав». При цьому, як зазначали свідки та самі сторони будь-яких образливих слів або дій, відповідач не вчиняв.

Як вказує позивач, він є поважною особою на підприємстві, має стаж роботи на підприємстві понад 20 років, має неодноразові заохочення, а тому така поведінка відповідача підірвала його авторитет і ділову репутацію серед робітників, керівництва та адміністрації ВСП «ШУ Добропільське», а також принизив його честь та гідність як громадянина.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Зазначена конституційна норма узгоджується із ст.10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка, відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

До відомостей, що порочать особу й можуть бути спростовані в передбаченому законом порядку відноситься інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, яка на її думку порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладенням в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п.26-27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»).

З огляду на наведене та приймаючи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст..ст.19, 34 Конституції України, ст..ст.16, 277 ЦК України, ст..ст.212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про захист гідності, честі та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

21.09.2015