Справа № 639/5459/15
№2/639/1666/15
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

12 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд -

Встановив:

11 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким витребувати на його користь від ОСОБА_2 належний йому автомобіль марки «Ford Sierra», 1987 року випуску, шасі №, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, реєстраційний номер 44 566 ХА та витребувати від ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ХАС № 223085, видане 30 січня 1997 року МРЕВ-1 м. Харкова на імя ОСОБА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить автомобіль марки «Ford Sierra», 1987 року випуску, шасі №, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, реєстраційний номер 44 566 ХА, який 30.01.1997 року зареєстрований на його імя на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС №223085.

22 липня 2010 року ним, на підставі усного договору з відповідачем ОСОБА_2, останній була видана довіреність на вищевказаний автомобіль терміном на три роки. Довіреність передбачала право користування та розпорядження належним йому автомобілем. Видаючи довіреність ОСОБА_2, він розраховував та вони домовилися, що вона купить або продасть його автомобіль, а після оформлення договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля згідно діючого законодавства, передасть виручені від продажу автомобіля гроші йому або поверне автомобіль. За автомобіль, у разі його продажу, він хотів отримати 3 000,00 доларів США, що на момент укладення договору дорівнювалось 23 700,00 гривень (курс валют згідно ставок НБУ на 22.07.2010 року становив 7,90 гривень за 1 долар США).

З моменту видачі довіреності, а саме з 22.07.2010 року та до 11.03.2011 року він чекав відповіді від відповідача, щодо переданого їй автомобіля, але відповіді не дочекався. У звязку з чим 12.03.2011 року він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_3 з заявою про припинення дії його довіреності. Його заява була задоволена нотаріус направив заінтересованим особам відповідні документи які вказували на припинення дії довіреності від 22.07.2010 року. Але не зважаючи на це, відповідач ніяк не відреагувала на зазначену обставину.

У звязку з тим, що його автомобіль або грошеві кошти від його продажу позивачу не поверталися, він 01.02.2013 року направив листа на імя відповідача у якому повідомив її про скасування довіреності та необхідності повернення його автомобіля. Однак знову з боку відповідача не було ніякої реакції.

22.07.2013 року закінчився строк дії відміненої ним довіреності. Тоді він знову звернувся до відповідача шляхом направлення їй листа про необхідність повернення йому автомобіля, або, якщо автомобіль було продано, грошевих коштів. Однак знову ніякої відповіді від відповідача не отримав.

Позивач зазначив, де зараз його автомобіль, продано чи ні, йому не відомо. Тому позивач був вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідач у судове засідання не зявилася , надала письмові пояснення , в яких заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строк позовної давності та розглянути справу за її відсутності .

У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача.

Суд, вислухав пояснення позивача та його представника , дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить автомобіль марки «Ford Sierra», 1987 року випуску, шасі №, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, реєстраційний номер 44 566 ХА, який 30.01.1997 року зареєстрований на його імя на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС №223085.

22 липня 2010 року позивачем була видана довіреність ОСОБА_2 на вищевказаний автомобіль терміном на три роки. Довіреність передбачала право користування та розпорядження належним йому автомобілем.

12 березня 2011 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_3 з заявою про припинення дії довіреності від 22 липня 2010 року. Приватний нотаріус направив відповідачу відповідні документи як вказували на припинення дії довіреності від 22 липня 2010 року.

Позивач два рази , 1 лютого 2013 року та 23 жовтня 2013 року надсилав на адресу відповідача листа з проханням повернути автомобіль марки «Ford Sierra», 1987 року випуску, шасі №, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, реєстраційний номер 44 566 ХА, який 30.01.1997 року.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно , без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Водночас, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1,5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2011 року була припинена дія довіреності від 22 липня 2010 року , саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про захист його порушеного права, а позивач звернувся із позовом до суду - 11 липня 2015, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Втім, позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин, які б перешкоджали йому своєчасно та протягом трирічного строку звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Доводи позивача та його представник , що строк позовної давності було перервано , оскільки на початку 2014 року позивач звертався до суду з аналогічним позовом , однак по його заяві, ухвалою від 20 лютого 2014 року позов до ОСОБА_4 про витребування майно було залишено без розгляду, не можуть бути прийняти судом до уваги.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Про застосування наслідків спливу позовної давності заявлено стороною у спорі, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, як підставу для відмови у заявлених позовних вимогах.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.257, 258, 261, 267, ЦК України, 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України.

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відповідачем, який не брав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не брав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, у разі відсутності апеляційної скарги.

Суддя Іванова І.В.