Справа № 369/672/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/5778/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 56 17.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів послуг, про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, стягнення пені, матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів послуг, про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, стягнення пені, матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії. Заявлені вимоги мотивував тим, що в 2013 році між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три депозитні договори від 18 та 20 грудня 2013 року, за умовами яких він передав відповідачу на депозитні рахунки грошові кошти в розмірі: 30000 доларів США на 3 місяця під 7,5 % річних та додаткову угоду, за якою нараховувалася надбавка до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування 1 місяць; грошові кошти в розмірі 20000 доларів США на строк 6 місяців під 8,5 % річних та додаткову угоду, за якою нараховувалася надбавка до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування 1 місяць; грошові кошти в розмірі 20000 доларів США на строк 365 днів під 9,5 % річних та додаткову угоду, за якою нараховувалася надбавка до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування 1 місяць; за умовами договорів передбачено автоматичну їх пролонгацію на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів. З 18 лютого 2014 року відповідач припинив нарахування відсотків за договорами, обмежив доступ до депозитних рахунків та депозитного карткового рахунку для сплати відсотків в відділеннях банку, системи Приват24, припинив надавати виписки за згаданими рахунками, тим самим не виконав належним чином свої зобов'язання по договором, про що свідчить виписка з 01 грудня 2013 року по 17 січня 2015 року по рахункам, на які повинні надходити відсотки по договорам. Збільшивши позовні вимоги в травні 2015 року, просив зобов'язати відповідача вчинити дії по виконанню зобов'язань по депозитним договорам, а саме відновити йому та співробітникам банку доступ до депозитних рахунків в системі Приват24 та не чинити дії щодо обмеження його користування рахунками в ПАТ КБ «ПриватБанк»; починаючи з 19 травня 2015 року щомісячно нараховувати відсотки відповідно до умов пролонгованих договорів шляхом перерахування на його картковий рахунок; стягнути із відповідача на його користь за договорами та додатковими угодами відсотки в валюті вкладів, надбавку 1 % річних, а також 3 % річних та пеню 3 % на ці суми за кожний день прострочки надання послуг.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_2 частково задоволено, зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити доступ до депозитних рахунків позивача в системі Приват24 співробітникам банку та ОСОБА_2, та не чинити дії щодо обмеження користування депозитними та картковими рахунками в ПАТ КБ «ПриватБанк»; зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» починаючи з 19 травня 2015 року щомісячно нараховувати відсотки відповідно до умов пролонгованих договорів за стандартними умовами та ставкою шляхом перерахування на зазначені рахунки та надбавку 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» в ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто із відповідача на користь позивача за договорами та додатковими угодами до них відсотки в валюті вкладу, 3 % річних від суми заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України, пеню 3 % за кожен день прострочки надання послуг згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в загальному розмірі 5829,98 доларів США, 4273,85 доларів США, 4837,42 долари США по трьом депозитним договорам, а також надбавку 1 % річних, 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, пеню 3 % за кожен день прострочки надання послуг згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в загальному розмірі 14519,80 грн., 9679,60 грн., 9679,00 грн. по трьом депозитним договорам. В решті позову відмовлено. Стягнуто із відповідача на користь позивача судовий збір 3654 грн.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності і звичаями ділового обороту. В свою чергу в матеріалах справи перебувають лише на завірені копії договорів та документів про внесення коштів. Крім того, позивачем не надано належних доказів з приводу того, що вказані в позові грошові кошти перебувають на рахунках. В квитанціях про внесення грошових коштів відсутні печаті банку. В матеріалах справи відсутні докази з приводу блокування доступу позивачу до депозитних рахунків в системі Приват24, а також обмеження користування депозитними та картковими рахунками в ПАТ КБ «ПриватБанк». Відсутнє підтвердження того, що відповідачем по депозитних договорах відсотки не нараховувались та не сплачувались. Крім того, суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотків, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 18 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD100, вклад «Депозит плюс», згідно якого сума вкладу складає 30000 доларів США на строк 3 місяці під 7,5 % річних та додаткову угоду, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався нараховувати надбавку до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування - 1 місяць.

18 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD100, вклад «Депозит плюс», згідно якого сума вкладу складає 20000 доларів США на строк 6 місяців під 8,5 % річних та додаткову угоду, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався нараховувати надбавку до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування - 1 місяць.

20 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD600, вклад «Депозит плюс», згідно якого сума вкладу складає 20000 доларів США на строк 366 днів під 9,5 % річних та додаткову угоду, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався нараховувати надбавку до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування - 1 місяць.

Пунктами 7 вказаних договорів сторони погодили автоматичну пролонгацію дії договорів на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів.

В розділах «Дані по вкладу» підтверджено, що залишок по вкладу станом на день укладення депозитних договорів складає зазначені в них суми вкладів. Крім того, до матеріалів справи додані квитанції про внесення грошових сум при відкритті депозиту.

Погоджено, що відсотки по вкладу зараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_2.

Порядок нарахування відсотків по вкладу погоджено сторонами у п. 3 договорів, а саме по закінченню кожного місяця з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 нараховані відсотки по вкладу зараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_2.

Згідно довідки від 03 листопада 2014 року № НОМЕР_1, ОСОБА_2 постійно проживав у АДРЕСА_2 і перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1.

В матеріалах справи на а. с. 17 - 19 наявна виписка по рахунку ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2013 року по 17 січня 2015 року, згідно якої останню операцію по поповненню карткового рахунку здійснено 13 березня 2014 року.

30 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про поновлення обслуговування у відділенні в м. Київ його карткових рахунків і нарахування відсотків за вказаними депозитними договорами.

04 липня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено листа на адресу ОСОБА_2 про те, що відповідно до постанови Правління НБУ № 260 від 06 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припиняє подальшу діяльність на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь. Звернуто увагу, що згідно з ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації юридичним особам, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладаються на державу, що здійснює окупацію, відповідно до норм і принципів міжнародного права.

01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про переведення його карткових рахунків та депозитів на обслуговування в відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою м. Вишневе вул. Жовтнева 12 на стандартних умовах згідно діючих договорів, при цьому станом на день розгляду справи в матеріалах справи відсутня відповідь банку, якою дану заяву розглянуто по суті.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу та додаткові угоди до них, позивач звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про виконання договірних зобов'язань, однак відповідач у листах на ім'я позивача зазначав, що відповідно до Постанови Правління НБУ від 06 травня 2014 року № 260 ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в Криму, тобто фактично позивачу було відмовлено в задоволенні його вимог щодо повернення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на неможливість виконання договорів, оскільки відділення банку, у якому укладалися договори знаходиться на території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Відповідно до п. 5 вказаної постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Разом з тим із договорів банківського вкладу від № SAMDNWFD100, № SAMDNWFD100, № SAMDNWFD600 вбачається, що вони були укладені ОСОБА_2 з ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований і діє на території України у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. ст. 91, 92, 95, 96 ЦК України, тільки юридична особа є учасником правовідносин, а не філія чи представництво, і вона самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, отже незважаючи на припинення діяльності окремих філій банк як юридична особа продовжує відповідати за укладеними від його імені зобов'язаннями.

Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

В порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного Банку України № 174 від 01 червня 2011 року, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаними вище договорами від 18 та 20 грудня 2013 року, не спростував відомостей про відкриття по таких договорах особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачем на загальну суму 70000 доларів США, виписок по рахунках із електронної форми ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 6 - 19).

Доводи апеляційної скарги про нікчемність депозитних договорів як таких, що укладені із недодержанням письмової форми, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, письмова форма договорів банківського вкладу була дотримана, що підтверджено договорами банківського вкладу та квитанціями про внесення на рахунок коштів з підписом працівника банку, який прийняв готівку.

Оригінали договорів банківського вкладу № SAMDNWFD100, № SAMDNWFD100, № SAMDNWFD600 та додаткових угод до них були оглянуті судом апеляційної інстанції.

Таким чином, суд правильно встановив, що за договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, виникла заборгованість по сплаті відсотків, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача відсотки та штрафні санкції, суд керувався вимогами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 625 ЦК України.

Однак із даними висновками колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Разом із тим, обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання повністю регулюються умовами договорів банківського вкладу, укладених між сторонами, та нормами ЦК України, які регулюють зобов'язальні правовідносини. Додатково ці правовідносини та відповідальність в даному випадку ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюються.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так як між сторонами виникли правовідносини з приводу грошового зобов'язання, то вони мають регулюватися ч. 2 ст. 625 ЦК України та положеннями укладених договорів банківських вкладів без додаткового застосування положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює відповідальність сторін при невиконанні зобов'язань за договорами про виконання робіт (надання послуг).

Відтак висновки суду про стягнення із відповідача на користь позивача пені у розмірі трьох відсотків відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими і рішення в частині стягнення даних коштів підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість по сплаті відсотків за договорами банківського вкладу у валюті вкладу та також 3 % річних згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому судом першої інстанції не було враховано також, що згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У абз. 2, 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

З вказаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Також не можна погодитися із висновками суду в частині розміру стягнення заборгованості по сплаті відсотків, оскільки вони ґрунтуються на розрахунках позивача, правильності яких суд не перевірив, та які містять арифметичні помилки.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню, колегія суддів враховує, що тривалість прострочення становить із 19 лютого 2014 року по 18 травня 2015 року по договорам № SAMDNWFD100, SAMDNWFD100 та із 21 грудня 2014 року по 20 травня 2015 року по договору № SAMDNWFD600 - 453 дні, відтак розрахунок повинен мати наступний вигляд:

по договору № SAMDNWFD100 від 18 грудня 2013 року: 7,5 % річних за 15 місяців: 30000 : 100 * 7,5 : 365 * 453 = 2792,47 доларів США. 3 % річних від цієї суми - 2792,47 : 100 * 3 : 365 * 453 = 103,97 доларів США. Курс НБУ на 21 червня 2015 року - 21,45 грн. за долар США, таким чином 3 % річних - 2230,16 грн.,

по додатковій угоді за цим договором повинно нараховуватися додатково 1 % річних. За 15 місяців: 30000 : 100 : 365 * 453 = 372,33 доларів США. 3 % річних від цієї суми - 372,33 : 100 * 3 : 365 * 453 = 13,86 доларів США або 297,3 грн.,

по договору № SAMDNWFD100 від 18 грудня 2013 року: 8,5 % річних за 15 місяців: 20000 : 100 * 8,5 : 365 * 453 = 2109,86 доларів США. 3 % річних від цієї суми - 2109,86: 100 * 3 : 365 * 453 = 78,56 доларів США або 1685,11 грн.,

по додатковій угоді за цим договором повинно нараховуватися додатково 1 % річних. За 15 місяців: 20000 : 100 : 365 * 453 = 248,22 доларів США. 3 % річних від цієї суми - 248,22 : 100 * 3 : 365 * 453 = 9,24 доларів США або 198,2 грн.,

по договору № SAMDNWFD600 від 20 грудня 2013 року: 9,5 % річних за 15 місяців: 20000 : 100 * 9,5 : 365 * 453 = 2358,08 доларів США. 3 % річних від цієї суми - 2358,08 : 100 * 3 : 365 * 453 = 87,8 доларів США або 1883,31 грн.,

по додатковій угоді за цим договором повинно нараховуватися додатково 1 % річних. За 15 місяців: 20000 : 100 : 365 * 453 = 248,22 доларів США. 3 % річних від цієї суми - 248,22: 100 * 3 : 365 * 453 = 9,24 доларів США або 198,2 грн.

Оцінюючи правильність висновків суду в частині задоволення вимог про зобов'язання відповідача відновити позивачу та співробітникам банку доступ до депозитних рахунків, колегія суддів враховує, що згідно із п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Разом із тим, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення відповідачем перешкод в доступі до спірних депозитних рахунків, оскільки із листів ПАТ КБ «ПриватБанк», що наявні в матеріалах справи, даних обставин безспірно не вбачається, а крім того, в зазначеній частині вимоги заявлені позивачем неконкретно, із них неможливо зрозуміти, яким чином і в якій спосіб ОСОБА_2 просить відновити доступ до рахунків, які були відкриті у відокремленому підрозділі банку, що припинив діяльність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині і приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду, яким зазначені вимоги були необґрунтовано задоволені.

Також не може залишатися в силі і підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання банку щомісячно нараховувати відсотки, враховуючи, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на це суд не може зобов'язати відповідача здійснювати будь-які дії на майбутнє, оскільки до його компетенції належить захист фактично порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод, інтересів, а не таких, що можуть бути порушені на перспективу в майбутньому.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та розподілу судових витрат рішення суду ніким не оскаржене, ухвалене із дотриманням вимог матеріального та процесуального права із належним з'ясуванням обставин справи і скасуванню не підлягає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В частині відмови в позові рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і сторонами не оскаржене.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів послуг, про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, стягнення пені, матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ) на користь ОСОБА_2:

За договором № SAMDNWFD100 від 18 грудня 2013 року відсотки в валюті вкладу в розмірі 2792,47 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 2230,16 грн.; за додатковою угодою 372,33 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 297,3 грн.

За договором № SAMDNWFD100 від 18 грудня 2013 року відсотки в валюті вкладу в розмірі 2109,86 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 1685,11 грн.; за додатковою угодою 248,22 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 198,2 грн.

За договором № SAMDNWFD600 від 20 грудня 2013 року відсотки в валюті вкладу в розмірі 2358,08 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 1883,31 грн.; за додатковою угодою 248,22 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 198,2 грн.

В іншій частині позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В частині відмови в задоволенні решти позову та розподілу судових витрат рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.