Справа № 303/898/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.,

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося в суд з даним позовом, який обґрунтувало тим, що 22 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір № MKH0G000000930, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 6000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 квітня 2009 року.

На забезпечення виконання кредитного договору між Банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 22 квітня 2004 року, за яким відповідач передав Банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 44,90 кв.м, житловою площею 25,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором боржник не виконав, в результаті чого станом на 25 квітня 2014 рок виникла заборгованість в розмірі 8914,66 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 101448,83 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 1859,51 дол. США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3155,27 дол. США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором кредиту - 3899,88 дол. США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив в рахунок погашення вищевказаного боргу звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 44,90 кв.м, житловою площею 25,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 22.04.2004 р.) публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Крім того, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предметі іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1, й вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не встановлено всі необхідні умови для застосування мораторію, а саме те, що у відповідача є інше житло, де він зареєстрований та постійно проживає. Крім того дія зазначено у законі мораторію є тимчасовою, а отже він не скасовує положення інших законів щодо права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки та не звільняє іпотекодавців від обов'язків, передбачених договорами, а відтак суд першої інстанції повинен був звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити його мешканців та зупинити стягнення на період дії мораторію.

Представник Банку апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач в засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Банку, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно п.1 ч.1. Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умовами, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника або є його об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку, тобто в даному випадку є всі правові підстави для застосування даного закону, а відтак у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців із спірного будинку слід відмовити.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 3, ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 22 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір № MKH0G000000930, у відповідності до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 6000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 квітня 2009 року.

На забезпечення виконання кредитного договору між Банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 22 квітня 2004 року, за умовами якого відповідач передав Банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 44,90 кв.м, житловою площею 25,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за договором кредиту Банк виконав, кредитні кошти відповідачем отримано, що не заперечується сторонами.

На відміну від Банку, відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 25 квітня 2014 року виникла заборгованість в загальній сумі 8914,66 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 101448,83 грн.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 17.8.1. Договору іпотеки у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель, тобто Банк, має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Встановлено, що позов заявлено про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 25 квітня 2014 рок в загальному розмірі 8914,66 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 101448,83 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 1859,51 дол. США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3155,27 дол. США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором кредиту - 3899,88 дол. США., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11-16), розмір якої відповідачем не спростовано та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти-денний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону

21 березня 2014 року позивач звернувся до боржника-іпотекодавця ОСОБА_1 з вимогою у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги здійснити повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та нарахованих штрафних санкцій у зв'язку із заборгованістю по кредиту. Банк попередив, що ініціюватиме питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення кредиту, та запропонував добровільно звільнити будинок - предмет іпотеки (а.с. 18). Направлення Банком вказаної вимоги та отримання такої відповідачем підтверджується реєстром поштових відправлень заказних листів та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 20-22).

Позичальник на цю вимогу не відреагував. Кошти на повернення кредиту банку не внесені, отже дотримавши процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 17 лютого 2015 року Банк правомірно звернувся з цим позовом до суду.

Разом з тим, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» (далі - «Про мораторій…»). Згідно з п. 1 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій…» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, та провадять конкретні виконавчі дії; заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Закон України «Про мораторій…» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-57цс15 (постанова від 27 травня 2015 року).

Відтак, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною і підлягає до задоволення із застосуванням відстрочення виконання судового рішення в цій частині до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилання позивача на те, що відповідач зареєстрований за іншим місцем проживання та не проживає в житловому будинку - предметі іпотеки, а відтак відсутня одна із необхідних умов для застосування Закону України «Про мораторій ….» не можуть бути взяті до уваги, як такі що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються Довідкою Кольчинської селищної ради та копією будинкової книги про осіб, що проживають та зареєстровані в будинку - предметі іпотеки (а.с.76-78).

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційному суду слід зазначити у рішенні всі відомості, які передбачені нормами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», щодо всіх складових заборгованості в рахунок якої провадиться звернення стягнення на предмет іпотеки, та визначити порядок звернення стягнення шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки.

Відповідно до положень ст. 40 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV, нормативні акти в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Тобто, задовольняючи вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, судова колегія вважає, що і вимога Банку про виселення всіх мешканців предмета іпотеки підлягає до задоволення.

Таким чином, на підставі викладеного та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідача та інших осіб, що мешкають і зареєстровані в житловому будинку -предметі іпотеки з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Розмір судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України становить 1887,13 грн. , які належить стягнути з відповідача на користь Банку.

Керуючись ст.ст.307, 309, 315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Звернути стягнення на будинок загальною площею 44,90 кв.м., житловою площею 25,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх передбачених нормативно-правовими атами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Відстрочити виконання даного рішення до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати в розмірі 1887,13 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :