У Х В А Л А

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О.,

суддів: Євграфової Є. П., Іваненко Ю. Г.,

Завгородньої І. М., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівська міська рада, відділ Держземагентства у м. Львові, про поділ земельної ділянки та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівська міська рада, відділ Держземагентства у м. Львові, у якому з урахуванням уточнень просив провести поділ земельної ділянки площею 0,0988 га по АДРЕСА_1 згідно з висновком повторної судової інженерно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року № 901.

Посилався на те, що 10 квітня 2012 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 11/20 частини житлового будинку № 18 з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_6 Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено, оскільки остання належала спадкодавцю ОСОБА_6 та відповідачам на праві спільної сумісної власності, частки співвласників вказаної земельної ділянки за життя ОСОБА_6 визначені не були.

Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позов.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2015 року, позов задоволено.

Проведено поділ земельної ділянки площею 0,0988 га за адресою: АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спільну часткову власність у рівних частках земельну ділянку площею 0,0130 га з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою: 15,62 м, 4,97 м, 1,03 м, 12,4 м, 2,92 м, 10,1 м, 2,92 м, 8,33 м, 7,22 м.

ОСОБА_3 виділено у власність земельну ділянку площею 0,0624 га з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою: 20,24 м, 5,8 м, 4,2 м, 16,2 м, 19,00 м, 21,2 м, 8,2 м, 14,2 м, 9,0 м, 11,0 м, 3,60 м, 1,03 м, 4,97 м, 15,62 м, 3,47 м, 2,29 м.

Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 у спільну часткову власність у рівних частках земельну ділянку загальною площею 0,0234 га, із яких: земельна ділянка площею 0,0211 га - під будинком за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,0023 га - для обслуговування будинку з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою: 1,0 м, 2,29 м, 3,47 м, 7,22 м, 8,33 м, 2,29 м, 1,0 м, 3,33 м, 8,33 м, 5,08 м, 3,47 м, 3,28 м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі рішення просять скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із рекомендацій, викладених у висновку повторної судової інженерно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року № 901, при цьом, на думку суду, вирішення спору у такий спосіб найбільш враховуватиме інтереси сторін та є найбільш наближеним до встановленого між землевласниками реального порядку користування земельною ділянкою.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2012 року є власником 11/20 частини житлового будинку № 18 з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, яку він успадкував після смерті своєї матері - ОСОБА_6 Співвласниками інших 9/20 частини вказаного будинку є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1 ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спільну сумісну власність була передана земельна ділянка площею 0,0988 га за адресою: АДРЕСА_1, із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку.

Згідно з нотаріально завіреною заявою серії ААО № 796779 від 14 серпня 1998 року між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було погоджено порядок користування вказаною земельною ділянкою шляхом визначення ОСОБА_6 - земельної ділянки площею 715,2 кв. м, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 273,3 кв. м (а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що у зв'язку з тим, що межі спірної земельної ділянки між співвласниками не були визначені в натурі, нотаріус відмовляє йому в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, яка за життя належала його матері ОСОБА_6

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st89> співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Відповідно до п. 21 зазначеної постанови, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було погоджено порядок користування спірною земельною ділянкою, згідно з яким ОСОБА_6 користується земельною ділянкою площею 715,2 кв. м, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 273,3 кв. м.

Вирішуючи спір по суті та проводячи поділ спірної земельної ділянки згідно з рекомендаціями, викладеними у висновку повторної судової інженерно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року № 901, суди дійшли правильного висновку про те, що запропонований експертом варіант виділу позивачу частки земельної ділянки в натурі ґрунтується на вимогах закону та не суперечить установленому між сторонами порядку користування спірною земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги про невідповідність обраного судами варіанта поділу спірної земельної ділянки нотаріально посвідченій угоді від 14 серпня 1998 року про погодження порядку користування вказаною земельною ділянкою - безпідставні, оскільки висновки, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П. О. Гвоздик

Судді: Є. П. Євграфова

І. М. Завгородня

Ю. Г. Іваненко

Д. О. Остапчук