Справа № 375/1441/15-ц
Провадження № 2/375/569/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2015 року Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості по аліментах та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05.12.2008 року відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_3 в розмірі ? частини всіх видів його доходів. На разі, рішення суду відповідач належним чином не виконує і що зумовило заборгованість по сплаті аліментів в період з 05.12.2008 року по 01.10.2015 року на загальну суму 37965.65 грн..

Просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2014 року по 01.10.2015 року включно на загальну суму 17794.30 грн..

В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин та підстав та просила задовольнити. Також пояснила суду, що відповідач не сплачує аліменти протягом тривалого періоду часу, але вона розрахувала та пред'явила до стягнення пеню лише за останніх тринадцять місяців.

Просила позов задовольнити.

Відповідач позов визнав та пояснив, що не сплачує аліменти через відсутність коштів. На разі, є працездатним, але доглядає свою матір. Висновку МСЕК про те, що мати потребує стороннього догляду, не має. Має намір погашати заборгованість по сплаті аліментів.

Не заперечував проти задоволення позову.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ч.1 ст.196 СК України в тім, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Звідси, стягнення неустойки має проводитися судом лише при умові вини боржника, яким є відповідач у справі, по несплаті аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

З огляду на визнані сторонами обставини спору та положення ч.1 ст.196 СК України визнання відповідачем пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається, а позов таким чином підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.88 ЦПК України понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню на її користь з відповідача у справі повному обсязі.

Керуючись ст.196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 174, 212-215ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 17794.30 грн., 487.20 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору, а всього 18281.15 грн..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при постановленні рішення, шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя О. Литвин