АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8801/13-ц Номер провадження 88-ц/786/20/15 Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Полтавської міської ради про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року за нововиявленими обставинами

по справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста, за участю третіх осіб - Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління Державної міграційної служби у Полтавській області, Органу опіки і піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання членом сім`ї наймача, укладення договору найму

та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Державної міграційної служби в Полтавській області, за участю третіх осіб - Полтавської міської ради, відділу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про виселення з самовільно зайнятого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням зменшення розміру позовних вимог просили визнати їх членами сім`ї ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов`язати КП "ЖЕО №2" та УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму житла, а саме: кімнат № 85 та № 86, загальною площею 41,1 кв.м., що знаходяться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та переоформити на неї особові рахунки на житлові кімнати № 85 та № 86 по АДРЕСА_1

У лютому 2014 року КП "ЖЕО №2" Полтавської міської ради звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якій просили виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із самовільно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, кім. № 86 та № 86а.; зобов'язати Управління ДМС України в Полтавській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, кім. № 86 та зареєструвати вказаних осіб в кім. № 85 даного будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 та в задоволенні зустрічних позовних вимог Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову та постановлено нове рішення про його задоволення. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 членами сім`ї померлої 05 грудня 2006 року наймача ОСОБА_5. Зобов`язано КП «ЖЕО № 2» укласти з ОСОБА_2 договір найму житла - АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишено без змін.

23 вересня 2015 року колегією суддів Апеляційного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивачів про роз`яснення рішення суду від 08 липня 2015 року. Роз'яснено резолютивну частину рішення, зазначивши, що до квартири АДРЕСА_1 входять роз'єднані на даний час окремі кімнати № 85 та № 86, які в цілому складаються з кімнат площею 12,2 кв.м., 12,4 та 16,5 кв.м., загальною площею 41,1 кв.м.

В жовтні 2015 року Полтавська міська рада звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати дане рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ухвалити рішення, яким залишити без змін рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.05.2015 року у вказаній справі, та скасувати ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23.09.2015 року про роз`яснення судового рішення.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення чи ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідків, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно з ст. 363 ЦПК України, рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення.

Перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 364-1, 365 ЦПК та загальних засад цивільного судочинства.

Виходячи зі змісту статей 364-1, 365 ЦПК перевірка наявності підстав для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами або підстав для скасування судового рішення проводяться в одному судовому засіданні. Заява розглядається судом за правилами, встановленими ЦПК для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює такий перегляд. Суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин.

Окрім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Також, у п. 7 цієї Постанови надано роз'яснення, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

В заяві про скасування рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08.07.2015 року заявник вказує на те, що на момент розгляду вказаної справи у суді апеляційної інстанції існували обставини, що підтверджували належність кімнат № 85 та № 86 по АДРЕСА_1 до житла для тимчасового проживання, які в свою чергу не були та не могли бути відомі Полтавській міській раді, зважаючи на чинність рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06.04.2015 року у справі № 2-945/10, яке було скасоване лише 16.09.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Окрім того, зазначено, що судом при прийнятті рішення брались доводи про недоведеність належності кімнат № 85 та № 86 по АДРЕСА_1 до фонду житла для тимчасового проживання, які викладені в рішенні апеляційного суду Полтавської області від 06.04.2015 року у справі № 2-945/10, про що зазначено безпосередньо в тексті судового рішення.

Дану обставину вважає істотною для справи та такою, що не була і не могла бути відома Полтавській міській раді, що є підставою для перегляду рішення від 08.07.2015 року за нововиявленими обставинами, оскільки входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів наданих заявником, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року у справі за позовом госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 6 (ГЖЕД № 6) до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та виселення, констатовано, що суд апеляційної інстанції, виключаючи з мотивувальної частини рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року посилання на належність спірного житлового приміщення до фонду житла для тимчасового проживання, виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів про те, що станом на 1969 рік спірні кімнати мали статус житла для тимчасового проживання.

Проте, із таким висновком колегії апеляційного суду, колегія суду касаційної інстанції не погодилась, з огляду на те, що в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 - з 01 квітня 1992 року, ОСОБА_3, - з 03.04.2007 року та ОСОБА_4 - з 17 квітня 1992 року. Будинок знаходиться на балансі ГЖЕД № 6, правовий статус квартири - державна. Вказано, що зі змісту рішення виконкому Полтавської міської ради народних депутатів від 14 липня 1982 року № 364 вбачається, що з метою виконання завдання щодо створення саме маневреного фонду вирішено зобов`язати житлове управління у встановленому порядку протягом 1982 року провести відселення сімей, які самовільно зайняли квартири маневреного фонду в АДРЕСА_1, а звільнені квартири передати міськжитлоуправлінню під маневрений фонд.

Також зазначено, що відповідно до довідки управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19 листопада 2012 року та довідки виконавчого комітету управління майном комунальної власності міста від 14 березня 2014 року будинок АДРЕСА_1 визнано маневреним фондом Полтавської міської ради з 1962 року.

Вказано, що зазначена обставина, також, висвітлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі № 6-27628св14, що у відповідності до норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказуванню.

У зв`язку із викладеним, колегією суддів касаційного суду у справі № 2-945/10 зроблено висновок про те, що АДРЕСА_1 належить до житла для тимчасового проживання.

Відмовляючи в задоволенні зменшених вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, у своєму рішенні від 07.05.2015 року, врахувавши статус спірного житла, а саме, що останнє відноситься до маневреного фонду, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання позивачів членами сім'ї померлої, а відтак визнав необґрунтованими вимоги про зобов'язання укласти договір найму спірного житла, з переоформленням на її ім'я особового рахунку.

Колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області не погодилася в повній мірі з вищевказаним висновком місцевого суду, що виразилося в наступному.

Так, у рішенні колегії суддів наведено, що місцевим судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 визначено маневреним фондом Полтавської області. Про вказаний факт свідчить довідка начальника управління майном від 14 березня 2014 рок, відповідь начальника управління від 19 листопада 2012 року (відповідного рішення компетентного органу про визначення цього статусу матеріали справи не містять). Згідно діючого законодавства будинки (квартири) маневреного фонду відносяться до житлового фонду спеціального призначення.

Аналізуючи зазначене, слідує, що колегія суддів у рішенні встановила правовий статус спірних кімнат як тимчасового житла згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14 липня 1982 року, не використовуючи при цьому для спростування наведеного та і не спростовуючи його як доказ вказане у рішенні Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року. Тобто колегія суддів не спростовує у рішенні факт належності АДРЕСА_1 до фонду житла для тимчасового проживання.

Далі, в судовому рішенні колегія суддів вказано, що користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання урегульовано главою 6 ЖК УРСР, яка містить ст.ст. 132-1, 132-2, на підставі положень яких суд вирішив спір.

Між тим, колегія суддів встановивши, що зазначені норми житлового Кодексу набули чинності лише в червні 2003 року, прийшла до переконання, що вони не можуть поширюватися на спірні правовідносини, згідно приписів ст.5 ЦК України, які фактично виникли в 1969 році під час надання мешканці бараку ОСОБА_5 Іншого майна.

Натомість вказано, що на дані правовідносини поширюється Постанова Ради Міністрів УРСР від 05 листопада 1967 року «Про заходи по поліпшенню експлуатації житлового фонду і об'єктів комунального господарства», згідно яких на виконавчі комітети обласних, міських, Київської, Севастопольської Рад народних депутатів покладалися зобов'язання протягом 1968-1970 років вжити заходів по ліквідації бараків і до переселення жильців, які в них проживають у благоустроєні будинки, виділяючи для цієї мети щороку необхідну кількість жилої площі, та положення діючих на той час актів цивільного законодавства, зокрема ст. ст. 314, 315 Цивільного Кодексу УРСР, якими передбачено право наймача будинку, який зноситься, на отримання іншого жилого приміщення.

Також, колегія суддів, з аналізу рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14 липня 1982 року, приходить до висновку, що саме на початку 80-их років місцевим комітетом створювався маневрений фонд, як спеціальний житловий фонд.

Таким чином, судова колегія скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення за позовними вимогами ОСОБА_2, її ж в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не оспорює факт належності АДРЕСА_1 до фонду житла для тимчасового призначення . А підставою для скасування рішення та ухвалення нового стало невиконання судом першої інстанції вимог ст. 58 Конституції України та ст. 2 ЦПК України в частині відсутності зворотної дії у часі закону і регулюванні правовідносин по користуванню житлом тими нормативними актами, які діяли на той час.

Тим самим те, що 16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасувала рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року відносно виключення з тексту рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року вказівки на те, що спірні кімнати відносяться до фонду житла для тимчасового проживання, не може бути підставою для перегляду рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року, бо згідно п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, це не є істотною обставиною та не може бути визнано нововиявленою обставиною, оскільки колегія суддів не обґрунтовувала своє судове рішення рішенням київського районного суду в частині не відношення спірних кімнат до тимчасового житла; наведені обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, наведена заявником обставина не може спростувати факти, покладені в основу судового рішення та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Так, виходячи з роз'яснень, що надані у п.п. 3, 4, 7, 9 Постанови Пленуми ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», такі обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення при наявності умов, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, тобто мають істотне значення для розгляду справи, чого не вбачається з наданої заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, підстави для перегляду рішення апеляційної інстанції, яке було ухвалено в межах заявлених позовних вимог, за нововиявленими обставинами відсутні.

Відповідно до вимог частини другої статті 365 ЦПК за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 361, 363, 365 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви Полтавської міської ради про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року за нововиявленими обставинами - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання нею чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ В.А. Чічіль

Судді: /підпис/ Л.М. Хіль /підпис/ С.Ю. Мартєв

Зооригнілом згідно: В.А. Чічіль