РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2015 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого- судді Гулієвої М.І.

При секретарі-Жовнір Р.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 осіб ОСОБА_4,5 Львівської держнотконтори про визнання договору дарування недійсним,об»єднаним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю , купівлі квартири за кошти від продажу квартири,придбаної в результаті обміну,визнання права власності по ? кожному на квартиру,визнання договору дарування недійсним,зобов»язання повернути мотоцикл та ключі від дачного вагончика,-

В с т а н о в и в

Позивачі ОСОБА_1.та ОСОБА_2. звернулися до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що 16.04.2009р.між відповідачкою та їх батьком ОСОБА_5. укладено договір дарування квартири по АДРЕСА_1.Батько помер через 2 місяці після оформлення договору дарування. Вказаний договір укладено ОСОБА_5. під впливом важкої обставини,так як він був дуже хворим, а також є сумніви щодо підписання договору ОСОБА_5. Просять визнати вказаний договір недійсним.

ОСОБА_4.звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання недійсним договору дарування,визнання права власності на ? квартири,який об»єднаний з позовом ОСОБА_1.та ОСОБА_2.,посилаючись на те, що з 1969р.вона була у шлюбі з ОСОБА_5., від шлюбу мають двох синів-ОСОБА_1.та ОСОБА_2.9.11.82р.їх шлюб розірвано згідно рішення суду.23.03.83р.вона обміняла квартиру у м.Хабаровську на квартиру у АДРЕСА_2 та переїхала разом з дітьми у м.Львів.Після розірвання шлюбу продовжувала спілкуватись з ОСОБА_5.,помирились і стали знову проживати однією сім»єю,вона прописала його у свою квартиру.Згодом вона з чоловіком та сином ОСОБА_1.переїхали до її батьків по АДРЕСА_3.У 1999р.вони вирішили продати квартиру на вул..Широкій,щоб купити для сім»ї сина ОСОБА_2.квартиру на вул..Паращука. Квартиру купила вона,але оформили на ОСОБА_5.,в той час у них виник спір і ОСОБА_5.одружився з відповідачкою.На прохання ОСОБА_5.вона не зверталась з позовом щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,так як він обіцяв,що після виходу на пенсію,переїде в село,а квартиру віддасть дітям,про що знала і відповідачка.Після виходу ОСОБА_5.на пенсію, постало питання звільнення квартири,але він не зміг знайти правовстановлюючі документи ,за якими поїхав в село.Однак,звідти відповідачка привезла його з травмованим хребтом,заборонила їм спілкуватись з ОСОБА_5.Відповідачка не давала йому їсти,не надавала медичної допомоги,на їх вимоги покласти ОСОБА_5.в лікарню не реагувала.Договір дарування квартири по АДРЕСА_1 був укладений за 2 місяці до смерті ОСОБА_5.під впливом тяжкої обставини,так як він був важко хворий,не міг ходити,їсти і говорити.Крім того,підпис на договорі виконаний не ОСОБА_5.,тому просить визнати цей договір недійсним.На момент купівлі квартири вона з ОСОБА_5.проживала однією сім»єю,тому просить встановити такий факт.Оскільки,вказана квартира була придбана в період коли вона з ОСОБА_5.проживала однією сім»єю і за її кошти,просить визнати за нею право власності на ? частину квартири.

У подальшому позивачі неодноразово уточнювали позовні вимоги-остаточно згідно заяви про уточнення позовних вимог від 27.11.14р.просять встановити факт проживання однією сім»єю ОСОБА_5.з ОСОБА_4., ОСОБА_2.та ОСОБА_1 на момент укладення договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1,встановити факт ,що квартира по АДРЕСА_1 куплена за кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2, визнати недійсним договір дарування квартири від 16.04.2009р.,,визнати за ОСОБА_4., ОСОБА_2.та ОСОБА_1 право власності по ? частині кожному на квартиру по АДРЕСА_1,зобов»язати ОСОБА_3.повернути ОСОБА_4.мотоцикл,який був куплений за її кошти та ключі від дачного вагона,який знаходиться на дачній ділянці в с.Малі Грибовичі та який куплено за кошти ОСОБА_4. В обгрунтування позовних вимог посилаються на те,що спірна квартира придбана під час проживання ОСОБА_5.з ними однією сім»єю на гроші,виручені від продажу квартири на АДРЕСА_2,що здійснювалось в один день.ОСОБА_4.оплачувала всі борги по даній квартирі.ОСОБА_5.просив пожити у даній квартирі до пенсії,а потім обіцяв віддати цю квартиру сину,для якого вона і куплялась.Коли постало питання звільнення квартири,ОСОБА_5.не зміг знайти правовстановлюючі документи,поїхав разом з ОСОБА_3.в село за документами,але звідти відповідачка привезла його з травмованим хребтом.Лише на їх вимогу,ОСОБА_5.поклали в лікарню,де його неправильно лікували,так як ОСОБА_3.скрила причину його хвороби,а лікарі невірно виставили діагноз.ОСОБА_3.налаштовувала проти них ОСОБА_6.,тому він відмовлявся брати від них продукти,мотивуючи,що вони хочуть його отравити.Він був наляканий,його поведінка була незрозумілою-він то боявся ОСОБА_3.,то боявся,що позивачі його отравлять,переживав,щоб ОСОБА_3.не зробила чогось поганого ОСОБА_4.Коли відповідачка забрала ОСОБА_5.з лікарні додому у них не було до нього доступу,забрала у нього мобільний телефон,не давала можливості спілкуватись з родиною,він був подавлений,весь час мовчав і плакав .Кошти,які давав ОСОБА_1 відповідачка витрачала не на лікування ОСОБА_5.,а на ремонт і переоформлення квартири.Відповідачка не давала йому їсти,а заставляла пити настої з якихось трав, ОСОБА_5.був під її психологічним тиском,не мав власної думки,був залежний від неї,так як не міг ходити.Відповідачка закривала ОСОБА_5.одного в квартирі і він цілими днями був без їжі та медичної допомоги. Після смерті ОСОБА_5.вони дізнались,що відповідачка,скориставшись його тяжким станом,уклала договір дарування квартири.Правочин був здійснений під впливом тяжкої обставини на невигідних умовах,так як ОСОБА_5.був тяжко хворий,не міг ходити,їсти,говорити.Крім того,підпис в договорі не відповідає підпису ОСОБА_5.Із висновку експертизи їм стало відомо,що ОСОБА_5.у 2008р.вживав наркотичні і психотропні засоби.

В судовому засіданні позивачка,діючи від свого імені та від імені ОСОБА_2.,ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала та пояснила, що квартиру переписала на ОСОБА_5., з метою отримання нею квартири, так як перебувала на черзі по покращенні житлових умов.ОСОБА_5.просив дожити до пенсії, обіцяв,що нічого не буде робити з квартирою,бо це квартира дітей,тому не міг добровільно подарувати відповідачці.Мотоцикл з коляскою вона купила ОСОБА_5. приблизно у 1986р.і він зберігав його в сараї.Марки та вартості мотоцикла не знає,це є в документах,які має відповідачка.Де мотоцикл знаходиться в даний час не знає.Право власності на дачний вагончик,який був куплений нею, не оформлено,земельна ділянка по 1/3 частині належить її синам та відповідачці. Вважає,що договір дарування квартири укладений ОСОБА_5. під впливом тяжкої обставини на невигідних умовах,так як ОСОБА_5.був тяжко хворий .Просить позов задоволити.

Відповідачка та її представник проти позову заперечили та пояснили, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5.,який добровільно ,при здоровому глузді, подарував їй квартиру по АДРЕСА_1,яка була придбана ним у 1999р.та належала лише йому на праві власності.На час купівлі квартири,ОСОБА_4.вдруге вийшла заміж.На його прохання вона викликала додому нотаріуса.Під час підписання договору він почувався добре,володів правою рукою.Мотоцикл був проданий ОСОБА_5.,а за виручені кошти він придбав шафу, яку подарував синові на весілля.Дачним вагончиком вона не користується,так як не має від нього ключів.Коли ОСОБА_5.був хворий,вона його лікувала і доглядала.Просять у задоволенні позову відмовити.

Представник 3 особи в судове засідання не з»явився, хоч належно увідомлений про час та місце слухання справи.Суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності ,згідно ст.169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Як встановлено в судовому засіданні,ОСОБА_5.та ОСОБА_4.перебували у зареєстрованому шлюбі,згідно свідоцтва про розірвання шлюбу,шлюб між ними розірвано 25.11.1982р.на підставі рішення народного суду Центрального р-ну м.Хабаровська від 09.11.1982р.

Відповідно до ордеру БО №002939 від 23.03.1983р.,виданого ОСОБА_4.,яка проживала у м.Хабаровську та займала 3 кімнати,в тому,що вона і проживаючі з нею 2 особи мають право вселення в порядку обміну на житлову площу у АДРЕСА_2 з 2х кімнат,площею29,9кв.м.Із списку осіб,які в»їжджають згідно ордеру вбачається,що з правом на жилу площу в»їжджають ОСОБА_4.-основний квартиронаймач, ОСОБА_2.та ОСОБА_1-сини.

Як вбачається з трудової угоди від 29.10.1984р.,укладеної між директором Львівського палацу культури та ОСОБА_5.,останній зазначав місце свого проживання- АДРЕСА_2.

З особової карточки ОСОБА_5.,яка ним заповнена 22.11.1985р.вбачається,що він вказував свій сімейний стан-одружений ,дружина 1948р.н.,сини-1969р.н.та 1979р.н.,домашня адреса-АДРЕСА_2.

Позивачі в позові вказують,що після приїзду у м.Львів, ОСОБА_5.та ОСОБА_4.помирились і стали жити разом,позивачка прописала ОСОБА_5.в отриманій нею по обміну квартирі по АДРЕСА_2.

З довідки ДУ№4 від 17.07.1985р.вбачається,що у квартирі по АДРЕСА_2 проживали та були прописані ОСОБА_4.-основний квартиронаймач з 1983р.,ОСОБА_2.та ОСОБА_1-сини,з 1983р.,ОСОБА_5.-чоловік-з 16.01.1985р.,ОСОБА_7.-мати-з 24.04.1985р.Вказане стверджено аналогічною довідкою ДУ№4 від 13.01.1986р.

ОСОБА_4.перебувала на квартирному обліку в УМВСУ уЛьвівській області з 26.01.86р.,а в списку першочерговиків-з 01.01.91р.,в списку позачерговиків з 17.06.97р.,що вбачається з довідок від 25.07.97р. та від 03.02.98р.,клопотання на ім»я міського голови від 27.10.98р.

Судом встановлено,що ОСОБА_4. 30.06.1999р.зареєструвала шлюб з ОСОБА_8.,після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище-ОСОБА_4.

Рішенням місцевого суду Дрогобицького р-ну Львівської області від 11.10.2002р.шлюб між ОСОБА_8.та ОСОБА_4.визнано недійсним з часу його укладення за позовом ОСОБА_4.Як вбачається з даного рішення позивачка мотивувала свої позовні вимоги тим,що після реєстрації шлюбу відповідач продовжував проживати у м.Трускавець у квартирі бувшої дружини,не давав кошти на потреби сім»ї,зникав на декілька місяців,пояснюючи це пошуками заробітку,спільного господарства вони не вели,все своє майно відповідач зберігав у своєї бувшої дружини та батьків. Відповідач позов визнав та пояснив суду,що дійсно уклав шлюб без наміру створити сім»ю,після реєстрації шлюбу і по даний час підтримує подружні відносини із бувшою дружиною.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.05.1999рОСОБА_9.,ОСОБА_10.продали,а ОСОБА_5.купив квартиру АДРЕСА_1,яка складається з 1 кімнати,загальною площею 41 кв.м.Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Головенко І.А. та зареєстровано в реєстрі за №200.

Право приватної власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5.28.05.1999р.,що вбачається з реєстраційного посвідчення ЛОДКП БТІ та ЕО та у 1999р.він був зареєстрований у даній квартирі,про що свідчить довідка форми 2 ЛКП»Листопадове» від9.03.09р..

19.01.2002р.ОСОБА_5.зареєстрував шлюб з ОСОБА_3.,якій після одруження присвоєно прізвище ОСОБА_3.,що стверджено свідоцтвом про шлюб.

У 2002р.відповідачка була зареєстрована у квартирі належній ОСОБА_5.по АДРЕСА_1,що вбачається з довідки форми №2 ЛКП»Листопадове» від 11.03.2009р.

Судом встановлено, що 16.04.2009р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3. укладено договір дарування квартири по АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати,кухні, загальною площею 41,0 кв.м. Даний договір посвідчено державним нотаріусом 5 Львівської держнотконтори ОСОБА_22.та зареєстровано в реєстрі за № 5-583. У зв»язку з хворобою ОСОБА_5.,договір посвідчено на виклику за адресою-АДРЕСА_1

Згідно вказаного договору ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар зазначену вище квартиру.

Як вбачається із заяви ОСОБА_5.на адресу 5 Львівської держнотконтори від 16.04.2009р.,на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 14.05.1999р.у шлюбі та позашлюбних відносинах не перебував.

Право власності ОСОБА_3.на вказану квартиру зареєстровано 23.04.2009р.,що стверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне утворення від 19.01.2009р.ОСОБА_5.з 24.12.2008р.по 19.01.2009р.знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом Са простати 111ст.

16.03.2009р.ОСОБА_5.було надано 1 групу інвалідності загального захворювання безтерміново із зазначенням,що потребує постійного стороннього догляду,що стверджено довідкою МСЕК №424543 серія ЛВА-1.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, ОСОБА_5.помер ІНФОРМАЦІЯ_1.у віці 62роки.Згідно довідки про причину смерті від 17.06.2009р.ОСОБА_5помер від ракової кахексії,рак простати 1У.

Позивачі ,посилаючись на норми ст.74 СК України ,ст.256-258 ЦПК України,просять встановити факт проживання однією сім»єю ОСОБА_5.з ОСОБА_4., ОСОБА_2.та ОСОБА_1 на момент укладення договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1,встановити факт ,що квартира по АДРЕСА_1 куплена за кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2 та визнати за ними право власності по ?частині квартири по АДРЕСА_1 кожному .

Слід зазначити,що норми матеріального права на які посилались позивачі-ст.74 СК України,та відповідно до яких виклали мотиви позовної заяви,вступили в силу з січня 2004р.

Встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки,які не перебувають в шлюбі на підставі рішення суду стало можливим після набуття чинності Сімейним кодексом України, тобто з 1.01.2004р., КпШС України не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, вказане узгоджується з позицією ,викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 24.04.13р.та від 11.03.2015р.

Оскільки, спірні правовідносини виникли в період 1983- 1999р., до них слід застосовувати положення ЦК України (1963р.) та КпШС України.

Як вбачається з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р.з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення»,встановлення судами факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце,якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944р.і тривали до смерті(пропажі без вісті на фронті)одного з подружжя,внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах РАГС.В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин,положеннями КпШС України,який підлягає застосуванню в даному випадку,не було передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу.

За наведених обставин,позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю ОСОБА_5.та ОСОБА_4.на момент укладення договору купівлі-продажу квартири,тобто на 14.05.1999р.до задоволення не підлягають.

Вимоги щодо проживання однією сім»єю ОСОБА_5.та його синів ОСОБА_2.та ОСОБА_1.у вказаний період не підтверджені жодними доказами,є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачами по ? частині на квартиру по АДРЕСА_1,суд виходить з наступного.

Як уже зазначалось ,Сімейний кодекс України,на який посилаються позивачі набув чинності з 1.01.2004р.

Із ст.5 ЦК України вбачається,що акти цивільного законодавства регулюють відносини ,які виникли з дня набрання ними чинності.Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі,крім випадків,коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. А тому при вирішенні питання щодо спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України (1963р.) та КпШС України.

Відповідно до КпШС України, норми статей 22,28,29 даного кодексу не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, так як ч.2 ст.6 КпШС України визнається лише шлюб, укладений в органах реєстрації актів громадянського стану.Такі спори вирішуються згідно із ст.17 Закону України»Про власність», відповідними нормами ЦК України та з врахуванням роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 22.12.1995р.

Із ст.17 Закону України»Про власність» вбачається,що майно ,придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їх спільною сумісною власністю,якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єднались для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, ,якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до правової позиції,висловленої Верховним Судом України у постанові від 25.12.2013р.у справі №6-135цс13 та у постанові від 23.09.2015р.у справі №6-1026цс15,яка в силу ст.360-7ЦПК України,є обов»язковою для всіх судів України,відповідно до ст.16-18 Закону України»Про власність»,ст.22 КпШС України,який був чинний до 1.01.2004р.,спільною сумісною власністю визнавалось майно,нажите подружжям за час шлюбу(майно,придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї,чи майно,що є у власності осіб,які ведуть селянське(фермерське) господарство,якщо письмовою угодою відповідно між членами сім»ї чи членами селянського(фермерського) господарства не передбачено інше,або майно ,придбане внаслідок спільної праці громадян,що об»єдналися для спільної діяльності,коли укладеною між ними письмовою угодою визначено,що воно є спільною сумісною власністю).В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою.Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток,розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Отже,майно,набуте під час спільного проживання особами,які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою,є об»єктом їхньої спільної сумісної власності,як вказав Верховний Суд України,якщо: 1)майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім»ї(при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля,внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи,об»єднані в майбутньому для набуття спільного майна,ведення ними спільного господарства,побуту та бюджету); 2)інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв»язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна,набутого сім»єю,слід встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі,а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства,побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.Тільки в разі встановлення цих обставин,положення ч.1ст.17 Закону України»Про власність» будуть правильно застосовуватись.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів про їх участь у придбанні квартири, про наявність доходів , не доведено обставини щодо придбання спірної квартири на спільні кошти їх таОСОБА_5., а сам по собі факт спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня їх участі працею чи коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання за кожним з них права власності на 1/4 частину вказаного майна.

Факт,що квартира на АДРЕСА_1 куплена за кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2 в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження,позивачами не надано жодних доказів як щодо продажу даної квартири, суми за яку продана ,так і щодо придбання квартири на вул.Житомирській на ці кошти.

Сам факт підтримання відносин між ОСОБА_5.і ОСОБА_4.та проживання певний час за однією адресою,що вбачається з наведених вище доказів та пояснень свідків, не підтверджує створення сім»ї (спільного побуту, спільних прав та обов»язків,спільного бюджету,наявності усталених відносин,які притаманні подружжю)та спільної сумісної власності.

Судом не встановлено факту укладення між ОСОБА_4.та ОСОБА_5.,ОСОБА_1,ОСОБА_2.угоди про спільну працю з метою придбання у спільну сумісну власність квартири по АДРЕСА_1.

Пояснення свідків,дані в судовому засіданні є суперечливими,містять розбіжності та неточності щодо спільного проживання ОСОБА_4.та ОСОБА_5.та придбання спірної квартири, а тому їх не можна вважати достатніми для встановлення даного факту.

Так,свідок ОСОБА_11.,яка є сестрою позивачки ,пояснила,що позивачка розірвала шлюб з ОСОБА_5.у Хабаровську,потім жила у Львові з батьками і дітьми,а приблизно з 1990р.до 2003-2005р.вони жили з ОСОБА_5.однією сім»єю без шлюбу.Вона бувала у них 1 раз в місяць у квартирі на вул.Широкій.У 1986-1987р. вони разом будували дачу,ОСОБА_5 мурував, а вона варила на будові їсти, ОСОБА_5 в ті роки доглядав дітей,батьків,грошей на будівництво не давав. Позивачка продала квартиру на вул.Широкій і за виручені кошти купила квартиру на вул.Житомирській,яку оформили на ОСОБА_5, у 2001р. він перейшов жити на вул.Житомирську .

Свідок ОСОБА_12.,кума позивачки,пояснила,що вона не раз була на вул.Широкій на дні народження та свята,позивачка та ОСОБА_5 жили як одна сім»я,хоча були в розірваному шлюбі.Потім позивачка сказала,що ОСОБА_5 на весіллі знайшов собі іншу жінку.Зі слів позивачки знає,що квартиру на вул.Житомирській вона купила за свої кошти для дітей, під час спільного проживання з ОСОБА_5.Позивачка з ОСОБА_5 приїжджала в м.Трускавець у 1980-90рр.,вона в ці роки приїжджала до них на вул.Широку,де вони жили разом, до якого часу не знає.

З пояснень свідка ОСОБА_13.,вбачається,що позивачку знає з 1995р.Позивачка з чоловіком ОСОБА_5 приїжджала до неї приблизно у 1996-1998рр.,у них були гарні стосунки.Зі слів позивачки знає,що ОСОБА_4.купила квартиру.Вона була у них в гостях,здається на вул.Житомирській,у 1999-2000р.,там були діти,ОСОБА_5,який допомагав по господарству-крутив огірки.

Свідок ОСОБА_14.у судовому засіданні пояснила,що з 1984р.знає позивачку та ОСОБА_5.,з яким працювала у палаці культури залізничників до 1991р..Знає,що вони жили разом з синами,у квартирі,яку позивачка отримала по обміну .Вона у них не була, до 1991р.спілкувалась з ОСОБА_5.на роботі,а потім -по телефону.У 1996р.вона вітала ОСОБА_5 з 50річчям.У травні 1999р.вона мала підписати угоду ,хотіла проконсультуватись з позивачкою,тому з ОСОБА_5 поїхала до неї. Позивачка вийшла з нотконтори,вони переговорили,а потім ОСОБА_5 з ОСОБА_4 зайшли в нотконтору.Дату запамятала,так як тоді був саміт президентів.По дорозі ОСОБА_5 розповідав,що продають квартиру на вул.Широкій і купляють квартиру на вул.Житомирській,з якої з часом зроблять офіс для синів.Квартиру оформили на ОСОБА_5,бо позивачка перебувала на квартирній черзі.Знає,що у1999р.вони жили однією сім»єю,квартиру купляли разом.

Свідок ОСОБА_15.,пояснив,що є братом ОСОБА_5.Квартиру на вул.Житомирській купила позивачка на свої гроші,отримані від продажу квартири на вул.Широкій. Знає,що брат з позивачкою після розірвання шлюбу жили разом однією сім»єю на Левандівці до 2001р.,він там був 4 рази і вони приїжджали до батьків у 1991р.Квартиру на вул.Житомирській купляла позивачка,про це він знає зі слів матері.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила,що позивачка до 2000р.жила однією сім»єю з ОСОБА_5.і дітьми на вул.Широкій, вони разом приїжджали в село до батьків у 1994-1996рр.,вона була у них в гостях у 1984р.та у 1992р.Діти приїжджали в село з позивачкою,або з ОСОБА_5. У 1999р. ОСОБА_4 купила за свої кошти квартиру на вул.Житомирській, про це їй сказав ОСОБА_5.,говорив,що ця квартира буде дітям,яких він дуже любив. У 2000р.ОСОБА_5.написав про те,що познайомився з жінкою,яку хоче познайомити з батьками.У 2002р.ОСОБА_5 приїхав до батьків з ОСОБА_3,для них це було несподіванкою.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що з ОСОБА_5. разом працювала,товарищували,знала його 23роки. Він у1982р. розвівся з позивачкою, поміняв квартиру з Хабаровська у Львів,з ким він там проживав не знає,говорив,що жінка бореться з корупцією в Трускавці.Діти до 21.00 були з ним на роботі.Потім купив квартиру синові,а згодом купив квартиру собі,йому в цьому допомагали його батьки.Коли одружився з ОСОБА_3,діти весь час були з ними, говорив їй ,що дарує квартиру дружині.На вул.Широкій вона не була.

Суд критично оцінює дані пояснення,оскільки, вони є суперечливими,неточними,свідки здебільшого ствердили,що ОСОБА_5.та позивачка жили як сім»я приблизно у 1980-1992рр.,про придбання квартири,знають з чужих слів, свідок ОСОБА_14. ніколи не була у квартирі ,де з її слів,проживали ОСОБА_5.та ОСОБА_4.Про спільне проживання та придбання квартири особисто нічого не знає .

Перебування ОСОБА_4.на квартирному обліку та її присутність у нотаріальній конторі під час укладення договору-купівлі продажу спірної квартири ОСОБА_5.,про що останній вказав у поясненнях на ім»я начальника Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/0(матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ №1652,1669 від 3.04.2009р.) а саме,що з ОСОБА_4..розлучений у 1982р., у нього була квартира на АДРЕСА_2,яку він продав і купив квартиру на АДРЕСА_1,при цьому дав ОСОБА_4.2000 доларів США.Під час оформлення квартири вона була,але гроші платив він і квартира оформлена як його власність)не доводить факту придбання спірного майна внаслідок спільної праці позивачів та ОСОБА_5.,ведення ними спільного господарства,побуту та бюджету,а також придбання даної кватири за кошти,виручені від продажу квартири по АДРЕСА_2.

За наведених обставин,суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту ,що квартира на АДРЕСА_1 куплена за кошти від продажу квартири на АДРЕСА_2 та визнання права власності за позивачами по 1/4 частині у квартирі по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.233 ЦК України, правочин,який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах,може бути визнаний судом недійсним незалежно від того,хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.09р."Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України,якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах,чим друга сторона скористалась.Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи,членів її сім»ї чи родичів,смерть годувальника,загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини,для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.Особа має вчинити такий правочин добровільно,без наявності насильства ,обману чи помилки.Особа,яка оскаржує правочин має довести,що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не за таких умов.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст.233 ЦК України,має бути наявною сукупність двох обставин- тяжкі обставини та укладення правочину на вкрай невигідних для особи умовах.

Поняття невигідності є оціночним поняттям, тому для визначення невигідності слід досліджувати звичайні умови для такого роду договорів, і зважати на те, наскільки суттєвими є втрати особи від вчинення правочину.

Згідно ст.203 ч.3 ЦК України , волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зі змісту ст.717 ЦК України вбачається, що за договором дарування дарувальник передає або зобов»язується передати в майбутньому обдаровуваному безоплатно майно у власність.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5.на час укладення оспорюваного договору дарування хворів,був інвалідом 1 групи, онкохворим,потребував стороннього догляду, іншим житлом, крім спірної квартири не володів, після укладення договору і до дня смерті, проживав у спірній квартирі,що стверджено зазначеними вище довідками та поясненнями свідків.

Зокрема,як вбачається з показань свідка ОСОБА_11.,вона відвідувала ОСОБА_5.,коли він хворів,він не вставав,був лежачим.

Свідок ОСОБА_12.пояснила,що відвідувала ОСОБА_5.1 раз як кума та лікар,він лежав на кухні без постілі,плакав,жалівся,що нічого не їсть,а лише п»є трави.Відповідачка не дала їй лікарські заключення,а сказала,що лікує травами.

Свідок ОСОБА_18.пояснила,що працювала з ОСОБА_3.та ОСОБА_5.,він їй розповідав,що зробив дарчу на квартиру дружині,бо інакше колишня жінка не дасть їй спокою.Коли він хворів,вона його відвідувала,був лежачий,жалівся на синів,що немає від них підтримки.Він захворів у жовтні 2008р.,діагностували рак.Вона його провідувала 1-2 рази в тиждень,лежав чистий на дивані в кухні,чи міг рухатись не знає.

Свідок ОСОБА_19.пояснив,що працював з ОСОБА_5.з 2004р.у садку.Останній розповідав ,що одружений вдруге,від першого шлюбу має двох синів.Він був у ОСОБА_5.,коли той хворів,він був лежачий,не міг ходити,руками володів,жалівся,що сини не допомагають.Говорив,що переоформив квартиру на дружину,так як мав проблеми за квартиру з колишньою дружиною.

Свідок ОСОБА_20.пояснила,що ОСОБА_5.знає з 2004р.,коли прийшов працювати у садок. До квітня 2009р.він хворів,але ще ходив ,міг себе обслуговувати,а потім зліг.Вона не одноразово його провідувала. 17-18 .04.09р.він повідомив,що зробив дарчу на Валентину,щоб її ніхто не образив,бо колишня дружина не дасть їй жити.Він був адекватний,але дуже слабкий,говорив,що не може їсти,що голодний не жалівся.Коли вона приходила,у квартирі лікаря не було,але бачила рецепти на ліки.Знає,що дружина та її дочка возили його на обстеження до лікарні.

Свідок ОСОБА_21.,пояснила,що працювала разом з відповідачкою та ОСОБА_5 у садку,з 2004р.Вона провідувала його під час хвороби в кінці квітня 2009р.,говорив,що зробив дарчу на квартиру на дружину,у них були гарні стосунки.Він був при свідомості, все розумів, ділився з нею.

Свідок ОСОБА_15.пояснив,що коли брат хворів,він провідував його разом з позивачкою.Брат не дуже хотів розмовляти,був у тяжкому стані,нерухомий,відповідачка поїла його якимось відваром.Вона не допускала його до брата,не міг з ним зв»язатись,так як телефони не працювали.

Свідок ОСОБА_16.пояснила,що протягом 2007-2009р.ОСОБА_3 не допускала їх до ОСОБА_5.,не давала з ним спілкуватись.Коли він захворів,бачила його у квітні 2009р.,лежав без постілі,плакав,був зляканий,худий,погано виглядав,ОСОБА_3 сказала,що лікує його голодом.

Допитана в якості свідка нотаріус ОСОБА_22.пояснила,що відповідачка зробила виклик нотаріуса за адресою для укладення договору дарування,так як дарувальник не міг з»явитись в нотконтору за станом здоров»я.Вона прийшла за вказаною адресою, ОСОБА_5.сидів на ліжку,підпертий подушкою,сказав ,що хоче укласти договір дарування квартири на дружину,вона йому все роз»яснила, він підписав заяву і договір, який вона внесла в Реєстр.Вона перевірила всі документи,паспорт дарувальника.ОСОБА_5.був худий,слабкий,йому було важко писати,букви зливались,втомлювався,писав довго і повільно.Який у ньго був діагноз не знає.Говорив нормально,чітко відповідав на запитання,розумів все,що відбувається.

Суд надає віри поясненням свідків, так як вони не спростовані зібраними по справі доказам. Одночасно,суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_12.,ОСОБА_15.,ОСОБА_16,ОСОБА_11, про те,що відповідачка не допускала їх до ОСОБА_5.,оскільки,з їх же пояснень вбачається,шо під час хвороби вони провідували ОСОБА_5.,мали можливість з ним спілкуватись.

Як встановлено судом, ОСОБА_5.16.04.2009р.подарував належну йому квартиру не сторонній особі,а своїй дружині ОСОБА_3.,з якою перебував у зареєстрованому шлюбі з 2002р.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено,що на момент укладення оспорюваного договору, ОСОБА_5.був онкохворим,потребував сторонньої допомоги,однак він не був одиноким та залишеним наодинці із хворобою - підтримував стосунки із синами, родиною, знайомими,які провідували його під час хвороби,сини давали кошти на його лікування,про що зазначено у позовній заяві, проживав з дружиною, яка в силу своїх подружніх обов»язків ,у відповідності до норм Сімейного кодексу, доглядала та піклувалась про нього,надавала необхідну допомогу,у зв»язку із станом його здоров»я, що не спростовано в судовому засіданні.

Крім того, згідно договору дарування від 16.04.2009р.,даритель залишив за собою право пожиттєвого проживання у вказаній квартирі та як встановлено судом, до смерті ОСОБА_5.проживав у спірній квартирі.Отже, під час розгляду справи не встановлено, які суттєві втрати зазнав ОСОБА_5.у зв»язку з укладенням даного правочину.

Позивачами не наведено суду на яких невигідних для нього умовах було укладено даний правочин ОСОБА_5.та не доведено ,що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не за таких умов.

На підтвердження позовних вимог позивачі посилаються на висновок №1-01/11 фахівця-психолога Українського центру судових експертиз від 1.11.13р,складеного за заявою ОСОБА_4.,з якого вбачається,що на період укладення правочину-квітень 2009р.у психоемоційному стані та поведінці ОСОБА_5. описані ознаки емоційно-вольового та мотиваційного зниження,пов»язані із значними життєвими змінами(онкологічна хвороба,неможливість самостійного пересування та самообслуговування,залежність від зовнішньої допомоги),що зазвичай супроводжується усвідомленням своєї фізичної безпорадності та можливої смерті,конформністю щодо значущої особи,непослідовністю мотивації,формуванням байдужого ставлення до оточуючих подій та перспектив діяльності.Вищевказані психологічні особливості хворого ОСОБА_5.становлять ознаки проблемного (невільного,неповноцінного) волевиявлення та могли вплинути на мотивацію та характер його поведінки під час укладення договору дарування квартири.

Однак,вказаний висновок не є допустимим доказом,так як складений за заявою сторони,без попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов»язків.Позивачі із заявою про призначення судової психологічної експертизи в порядку ст.143 ЦПК України не звертались.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності,суд приходить до висновку,що підстави для визнання договору дарування квартири недійсним відсутні.

Суд не приймає до уваги посилання позивачів на те,що договір підписаний не ОСОБА_5., так як вказане спростовано висновком №690 судово-почеркознавчої експертизи від 20.03.13р.,складеним експертом ЛНДІСЕ Гордон Л.В.на підставі ухвали суду від 15.02.13р.,з якого вбачається,що підпис від імені ОСОБА_5. в графі «підписи» перед записом «ОСОБА_5»в договорі дарування квартири від 16.04.2009р. та рукописні записи в графі «Підписи» після підпису в примірнику договору дарування квартири,підпис і вигляді буквенної транскрипції та розшифровка до нього в графі»Підпис осіб(їх представників),які звернулися за вчиненням нотаріальних дій в рядку №5-583 «Номер нотаріальної дії» в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій з індексом №5 2009р.,виконані самим ОСОБА_5 під впливом збиваючих факторів природнього характеру: внутрішнього-старечий вік,хворобливий стан або зовнішнього-незвична поза,незвичне тримання приладу для писання.

Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження придбання ОСОБА_4.мотоцикла,свідки, на пояснення яких посилались позивачі,зокрема,ОСОБА_11. ,знають про купівлю мотоцикла зі слів ОСОБА_4.,хоча факт наявності такого у ОСОБА_5.ствердила свідок ОСОБА_17,яка пояснила,що ОСОБА_5 тримав у будинку творчості,за місцем праці, мотоцикл,а потім кудись його забрав,що зробив з мотоциклом не знає.Згідно пояснень відповідачки,мотоцикл,який був у ОСОБА_5.,останнім був проданий та на виручені гроші куплено подарунок на весілля сина,що не спростовано в судовому засіданні.

За наведних обставин відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Відсутні будь-які належні та допустимі докази про наявність у відповідачки ключів від дачного вагона в с.Малі Грибовичі чи чинення нею перешкод позивачам у користуванні таким,а тому підстав для задоволення позовної вимоги про зобов»язання ОСОБА_3.повернути ключі від дачного вагона не вбачається.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 осіб ОСОБА_4,5 Львівської держнотконтори про визнання договору дарування недійсним,об»єднаним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю , встановлення факту купівлі квартири за кошти від продажу квартири,придбаної в результаті обміну,визнання права власності по ? частині кожному на квартиру,визнання договору дарування недійсним,зобов»язання повернути мотоцикл та ключі від дачного вагончика- відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів після його проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя М.І.Гулієва