У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Гончара В. П., Карпенко С. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства фірма «ЛадаСоюз», третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до Приватного підприємства фірма «ЛадаСоюз» (далі - ПП фірма «ЛадаСоюз»), у якому зазначав, що на початку 2006 року він розпочав будівництво нежитлової будівлі загальною площею 600 кв. м у районі будинку АДРЕСА_1. 17 квітня 2006 року він отримав дозвіл на виконання будівельних робіт із реконструкції та будівництва виробничої будівлі фарбування, будівлі персоналу, складів та підвалу на АДРЕСА_2. Проте ПП фірма «ЛадаСоюз» не визнає його право власності на вказане будівництво та користується збудованими ним за власні кошти будівлями і спорудами.

Посилаючись на зазначені обставини та на приписи ст. ст. 317, 319 ЦК України, просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 600 кв. м, яка знаходиться у районі будинку АДРЕСА_1, без прийняття в експлуатацію та усунути перешкоди у її користуванні; визнати за ним право власності на будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_2 без прийняття в експлуатацію та усунути перешкоди у їх користуванні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_2 без додаткових актів прийняття в експлуатацію.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в користуванні будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, необхідно відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що будівництво будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2, позивачем проведено за власні кошти та згідно із висновком ТОВ «СТЕКОНИК, ЛТД» за технічними характеристиками придатне для подальшої експлуатації за функціональним призначенням і відповідає категорії К-1 і К-2. З огляду на таке в силу вимог ст. 331 ЦК України вказане майно є власністю позивача, у користуванні та розпорядженні яким йому чинить перешкоди відповідач.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року у справі № 904/9175/13, залишеним без змін постановою Вищого Господарського Суду України від 12 серпня 2014 року, встановлено, що будівлі та споруди, які знаходяться по АДРЕСА_2, є самочинними будівлями та підлягають знесенню ПП фірма «ЛадаСоюз». Тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не потребують доказуванню. Крім того, до участі у справі не залучено Державне підприємство «Придніпровська залізниця» як постійного користувача земельної ділянки, на якій розташовані спірні будівлі.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, які виразились у неповідомленні позивача про час та місце розгляду справи та розгляді справи за його відсутності, що позбавило його можливості надати докази на спростування доводів апеляційної скарги Державного підприємства «Придніпровська залізниця», - безпідставні, оскільки у касаційній скарзі позивач не посилається на наявність будь-яких доказів на спростування висновків апеляційного суду.

Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду не впливають.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

С. О. Карпенко