Справа № 405/2429/15-ц
Провадження №2/405/563/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді: Іванової Л.А.

при секретарі Волошиній І.С., Лисоконь А.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просила встановити нікчемність правочину кредитного договору №401594940 від 16 березня 2014 року, укладеного між нею та відповідачем ПАТ «Альфа Банк» в особі відділення Кіровоградське ПАТ «Альфа-Банк», зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що в березні місяці, 2014 року нею було зроблено замовлення ФОП ОСОБА_2 на виготовлення та встановлення металопластикових вікон за адресою її місця проживання: в ІНФОРМАЦІЯ_1, які (металопластикові вікна) їй до теперішнього часу не виготовили та не доставили. Крім того, позивач зазначила, що, як виявилось пізніше, звернувшись до ФОП ОСОБА_2 16 березня 2014 року для оформлення замовлення на встановлення металопластикових вікон, їй (позивачу) надали підписати багато паперів, серед яких був також кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк». Наступного дня вона звернулася до Кіровоградського відділення Банку, де їй повідомили про те, що в неї недійсний паспорт, так як не вклеєне фото в віці 45-ти років, у звязку з чим в оформленні кредиту їй було відмовлено. В подальшому вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 з заявою про відмову замовлення по виготовленню металопластикових вікон, однак остання відмовилася приймати її відмову та, оскільки,офіційної відповіді з Банку про відмову у видачі кредиту вона не отримала, то 25 квітня 2014 року звернулася до відділення банку у м.Кіровограді із заявою про розірвання кредитного договору у звязку з невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов договору по виготовленню та встановленню металопластикових вікон, де дізналася про те, що кредитний договір було оформлено. 30 квітня 2014 року вона звернулася до Відділення Банку про надання їй кредитного договору з графіком платежів, який не отримала до теперішнього часу. Також зазначила, що оскільки в її будинку були вікна в аварійному стані, вона змушена була звертатися до іншої організації для оформлення замовлення на встановлення металопластикових вікон та 18 квітня 2014 року в її будинку були встановлені нові металопластикові вікна іншим підприємцем ОСОБА_3, що підтверджується договором від 18 квітня 2014 року та товарним чеком від 18 квітня 2014 року. Вважає, що укладений з Банком правочин кредитний договір №401594940 від 16 березня 2014 року, - є нікчемним, так як він передбачав, але не породжував передбачених законом правових наслідків, оскільки Банк оформив кредит по недійсному паспорту, не надавши їй 16 березня 2014 року примірник кредитного договору, не ознайомивши її з умовами кредитного договору та перерахувавши кошти на рахунок невідомої їй особи ФОП ОСОБА_4, та вимагаючи її виконувати зобовязання за кредитним договором, на даний час її замовлення не виконано, майно (металопластикові) вікна вона не отримала, грошові кошти за умовами кредитного договору вона також не отримувала.

Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача до суду не зявився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначивши на обгрунтування заперечень, що 16.03.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір №401594940, за умовами якого кредит надавався Позичальнику для сплати часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації та шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4, при цьому Банк виконав свої зобовязання за зазначеним договором, перерахувавши грошові кошти. Крім того, зазначив, що на момент укладання та підписання кредитного договору у позивача не було жодних зауважень чи застережень, договір підписаний сторонами, що свідчить про намір останніх прийняти на себе права та обовязки, зазначені в договорі. Крім того, зазначив, що позивач не зверталася до банку протягом 14-ти календарних з заявою про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. Вказав, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підстав вважати його недійсним, немає, посилання позивача на недійсність її паспорту не є підставою для визнання кредитного договору нікчемним, так як по зазначеному договору підстави нікчемності правочину визначені в нормах ЦК України і серед таких підстав немає підстави для визнання правочину недійсним з підстав недійсності паспорту. Вважав, що в силу положень ст.60 ЦПК України позивач не навела жодного доказу та норми законодавства України, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог.

Заслухавши позивача, враховуючи письмові заперечення проти позову представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право вибору способу судового захисту належить позивачеві і такі способи захисту визначені законом, при цьому способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.1 ст.16 ЦК України.

За приписами ст.4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом.

Окрім того, умовою звернення до суду повинно бути дійсне або добросовісно передбачуване порушення субєктивного права позивача, будь-яке інше звернення до суду є зловживання правом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 предметом позову визначила встановлення нікчемності правочину кредитного договору №401594940 від 16 березня 2014 року, укладеного між нею та відповідачем ПАТ «Альфа-Банк».

Як на підстави позовних вимог для встановлення нікчемності правочину кредитного договору №401594940 від 16 березня 2014 року, позивач зазначила про те, що відповідач оформив зазначений кредит по недійсному паспорту, так як в паспорт не було вклеєно її (позивача) фото у віці 45-ти років, 16 березня 2014 року примірник договору вона не отримувала, з умовами кредитного договору не була ознайомлена, грошових коштів (кредиту) від відповідача вона не отримувала, грошові кошти буди перераховані на рахунок невідомій їй ФОП ОСОБА_4

В свою чергу, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 березня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №401594940 , за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 5 976 грн. 67 коп. з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних, з датою остаточного повернення кредиту 17 березня 2016 року.

Відповідно до п.2.5 Договору кредит надається позичальнику для сплати часткової оплати товарів (надалі Товар) згідно з переліком, що вказаний у специфікації №401594940 від 16 березня 2014 року у загальній сумі 5 379 грн. 00 коп. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 (надалі Продавець), у ПАТ ПриватБанк, сплати страхового платежу та комісійної винагороди банку за надання кредиту.

Відповідно до п.2.7 Договору сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором, визначено в Додатку №1 до цього Договору, який є його невідємною частиною.

Відповідно до специфікації товару №401594940 від 16 березня 2014 року ФОП ОСОБА_4 згідно з рахунком-фактурою №68 від 16.03.2014 року на суму 5 379 грн., типом товару є вікна, вартістю 5 379 грн. 00 коп., зазначена вартість товару відповідає сумі платежу за рахунок кредиту 5 379 грн. 00 коп.

З зазначеною специфікацією товару ознайомлена під розпис і позивач ОСОБА_1

Крім того, відповідно до п.5 Договору підписанням зазначеного Договору Позичальник ОСОБА_1 підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в т.ч. вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство країни, в т.ч. інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів», про що також свідчить підпис останньої в Анкеті-Заяві на отримання кредиту від 16 березня 2014 року, а також, що вона отримала свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення.

Крім того, відповідно до п.6 договору зазначений Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання сторонами Розділу І цього Договору та скріплення печаткою Банку і діє до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобовязань та реалізації прав за цим договором.

Судом також встановлено, і дана обставина не заперечувалася позивачем, що зазначений договір був підписаний нею, як Позичальником.

При цьому, судом також відзначається, що відповідно до п.6 ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом 14-ти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору; відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобовязаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, в свою чергу, позивач не використала свого права на розірвання Договору протягом 14-ти днів з моменту його укладення, тобто, з 16 березня 2014 року, а доводи позивача про те, що примірник договору вона не отримувала, спростовуються положеннями Договору, в п.5 якого позивач позичальник ОСОБА_1 підтвердила той факт, що примірник договору з додатками вона отримала.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія особи субєкта цивільних відносин, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним, тобто таким, що формується за відсутності тиску на психіку чи особистість, тощо, і відповідати його внутрішній волі (намірам) субєктів правочину (ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України).

Більш того, судом під час розгляду справи встановлено, що на момент укладання та підписання зазначеного Договору від Позивача зауважень чи застережень не було, у звязку з чим, суд вважає, що підписання сторонами Договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обовязки, зазначені в договорі.

Судом також встановлено, що Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідно до ст.629 ЦК України , договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.215 ЦК України судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Із змісту заявлених позивачем позовних вимог та підстав позову вбачається, що позивач не ставить питання про визнання недійсним правочину - кредитного договору №401594940 від 16 березня 2014 року на підставі статей 203, 215 ЦК України, а просить встановити нікчемність зазначеного правочину, при цьому посилання позивача на ту обставину, що зазначений договір є нікчемним у звязку з недійсністю, на момент його укладення, її (позивача) паспорта, так як у паспорт не вклеєно її фото у віці 45-ти років, судом до уваги не приймається, з тих підстав, що по кредитному договору підстави нікчемності визначені в нормах ЦК України, зокрема, нікчемним є правочин, якщо він укладений з недодержанням обовязкової письмової форми, і серед таких підстав немає такої підстави як недійсність паспорту однієї із сторін за правочином, крім того, судом відзначається, що недійсність паспорту позивача під час укладення кредитного договору не впливає на її дієздатність.

Окрім того, судом не приймаються до уваги і доводи позивача про те, що її замовлення ФОП ОСОБА_2 на виготовлення та встановлення металопластикових вікон за адресою вул.Леніна, 8, Олександрівський район Кіровоградська область, ФОП ОСОБА_2 не виконано, вікна не отримано, з тих підстав, що відповідач ПАТ «Альфа-Банк» за даними правовідносинами сторін (позивача ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2В.) не є субєктом та стороною зазначених правовідносин сторін, що не позбавляє позивача гарантованого права на звернення до суду за захистом порушеного права з предявленням матеріально-правових вимог до ФОП ОСОБА_2

Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача,обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, та відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача.

З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачем не надано переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог щодо встановлення нікчемності правочину з посиланням на відповідні норми Закону, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрат по справі віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину кредитного договору №401594940 від 16 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова