АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7239/15 Справа № 183/2970/14 Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Волошина М.П.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, мотивуючи тим, що вона зареєструвала право власності на придбане з прилюдних торгів нерухоме майно кафе-бар у АДРЕСА_1, яке розташовано на земельній ділянці площею 0,0491 га і яка раніше перебувала в оренді у ОСОБА_2 згідно договору оренди від 26 лютого 2008 року, укладеного між Новомосковською міською радою та ОСОБА_2

Зазначала, що придбавши майно, звернулась до Новомосковської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташоване кафе-бар, для укладання договору оренди земельної ділянки.

Вказувала, що рішенням №845 ХХХУ1 сесії шостого скликання Новомосковської міської ради від 26 червня 2013 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішенням №948 ХL сесії шостого скликання Новомосковської міської ради від 27 листопада 2013 року договір оренди земельної ділянки площею 0,0491 га, номер державної реєстрації НОМЕР_1 від 26 лютого 2008 року, що перебувала в оренді у ОСОБА_2 за договором оренди між Новомосковською міською радою і відповідачкою, було припинено шляхом розірвання.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 була зобов'язана протягом двох місяців з дня прийняття рішення укласти угоду з Новомосковською міською радою про розірвання договору оренди земельної ділянки та здійснити ряд дій, націлених на усунення перешкод у користуванні власниці об'єктом нерухомості, чого на час звернення до суду відповідач не зробила, а тому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, в частині оренди земельної ділянки площею 0,0491 га для комерційного використання під кафе (номер державної реєстрації НОМЕР_1) від 26 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2 і Новомосковською міською радою.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2, яка належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи. Неодноразові подання ОСОБА_2 заяви про відкладення розгляду справи колегія суддів оцінює як зловживання процесуальними правами.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Положеннями ч.2 ст.308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, за правилами статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акту у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Суб'єктами права державної власності на землю виступають Верховна Рада України на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Конституційний принцип законності набуття права власності на землю знаходить своє вираження також у ст.78 ЗК України, якою передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам інших громадян.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що за позивачем ОСОБА_3 з 16 травня 2013 року зареєстровано право власності на двоквартирний будинок з оздоровчим комплексом «ІНФОРМАЦІЯ_1» та кафе-баром, об'єкт житлової нерухомості, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.6).

За договором оренди земельної ділянки від 26 лютого 2008 року, укладеного між Новомосковською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_2, орендодавець надав, а орендар прийняла в строкове, платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1. Загальна площа земельної ділянки 0,1698 га, в тому числі: 0,0491 га - комерційне використання під кафе та 0,1207 га - житловий будинок. Договір укладено на термін 5 років (а.с.136-138).

Рішенням №796 ХХХУ1 сесії шостого скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 05 березня 2013 року поновлено договір оренди земельної ділянок шляхом укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_2 щодо договору оренди земельної ділянки від 26 лютого 2008 року на строк 5 років (а.с.139).

Рішенням №845 ХХХУ1 сесії шостого скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 26 червня 2013 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0491 га, яка розташована у АДРЕСА_1, за фактичним розміщенням кафе-бара, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с.4).

Згідно витягу з рішення №948 ХL сесії шостого скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року договір оренди земельної ділянки, площею 0,0491 га, від 26 лютого 2008 року, що перебувала в оренді у відповідача ОСОБА_2 за договором оренди між нею та Новомосковською міською радою Дніпропетровської області було припинено шляхом розірвання (а.с.5).

Пунктом 2 зазначеного вище рішення, у відповідності із Законом України «Про оренду землі», зобов'язано ОСОБА_2 протягом двох місяців з дня прийняття рішення, укласти угоду з Новомосковською міською радою Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки і звернутись до Державного кадастрового реєстратора для здійснення державної реєстрації земельної ділянки та подати відповідну заяву про державну реєстрацію припинення права оренди на земельну ділянку, а також, протягом шести місяців, здійснити державну реєстрацію припинення права оренди на земельну ділянку.

18 березня 2014 року позивач звернулася до відповідачки ОСОБА_2 з проханням виконати рішення Новомосковської міської ради Дніпропетровської області №845 від 26 червня 2013 року.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження земельними ділянками територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності тощо.

Згідно з положеннями ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною першою ст.122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.1 ст.123 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно ч.ч.1,2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В силу ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України).

При вище викладених обставинах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що договір оренди земельної ділянки, укладений між Новомосковською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_2, в частині оренди земельної ділянки площею 0,0491 га для комерційного використання під кафе, може бути розірвано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що суд не з'ясував усіх обставин справ є хибними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що представником відповідача позовні вимоги у кінцевій редакції були визнані (а.с.146).

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апелянта щодо її не згоди з рішенням Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року №948 є хибними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки дане рішення не було предметом розгляду по даній справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.