У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК», ОСОБА_7 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» (далі - ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК»), ОСОБА_7, у якому, посилаючись на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь грошові кошти у сумі 6 743 877 грн 60 коп., встановити порядок виконання рішення шляхом зобов'язання ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» перерахувати з банківського рахунку НОМЕР_1, належного ОСОБА_7 та відкритого в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК», на банківський рахунок № НОМЕР_2, що належить йому і відкритий в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК». Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 жовтня 2013 року у заяві про переказ готівки від 22 жовтня 2013 року № 90_10 він неправильно вказав співробітнику банку номер банківського рахунку, внаслідок чого грошові кошти у сумі 6 743 877 грн 60 коп. бути помилково перераховані на банківський рахунок ОСОБА_7 Намагаючись вирішити питання про повернення коштів у добровільному порядку, він неодноразово звертався до ОСОБА_7, проте повернути кошти остання відмовилась.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 6 743 877 грн 60 коп.

Встановлено порядок виконання рішення шляхом зобов'язання ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» перерахувати з банківського рахунку, належного ОСОБА_7 і відкритого в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК», на банківський рахунок, належний ОСОБА_5 і відкритий в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що 22 жовтня 2013 року ОСОБА_5, неправильно вказавши номер банківського рахунку співробітнику банку, помилково перерахував грошові кошти у сумі 6 743 877 грн 60 коп. на рахунок ОСОБА_7, відкритий в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК».

Перерахування зазначених коштів було здійснено на підставі заяви на переказ готівки від 22 жовтня 2013 року № 90_10.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з наявності всіх правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки кошти перераховані на рахунок ОСОБА_7 помилково, в результаті помилкового переказу, здійсненого ОСОБА_5

Проте погодитись із такими висновками судів не можна з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Разом з тим у порушення ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України позивач не надав доказів, а суд не навів мотивів, з яких погодився з доводами позивача про безпідставність внесення коштів у зазначеній сумі на рахунок відповідача у зв'язку з помилковим зазначенням банківського рахунку та прізвища отримувача платежу.

За таких обставин суди не визначилися з характером спірних правовідносин, не з'ясували, яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та дійшли передчасного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача коштів.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5 в частині встановлення порядку виконання рішення шляхом зобов'язання ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» перерахувати з банківського рахунку ОСОБА_7 на банківський рахунок ОСОБА_5 грошові кошти, місцевий суд дійшов помилкового висновку про можливість задоволення цих вимог позивача.

Статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст. 35 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1795/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> і залучаються чи вступають у справу зазначені треті особи, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1791/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Тобто заявлені вимоги щодо зобов'язання ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» вчинити певні дії не можуть бути задоволені, оскільки у якості відповідача ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» залучений не був.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову, при цьому не надали належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності та не врахували, не перевірили доводів відповідача про те, що зазначена сума коштів була перерахована позивачем на рахунок відповідача на виконання домовленості щодо повернення коштів з рахунків ТОВ «Екселенд-С» та ТОВ «Інтерфонд 2007».

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська