АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6573/15 Справа № 200/5407/14 Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т.В. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І, Єлізаренко І.А.

При секретарі - Порубай М.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., Головне Дніпропетровське управління у справах захисту прав споживачів про визнання договору споживчого кредиту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом та, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором споживчого кредиту в іноземній валюті, в тому числі заборгованість по процентам і пені за прострочення сплати процентів та кредиту, в загальній сумі 509 401 грн. 68 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.10.2006р. між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 64 460 швейцарських франків. Вказані грошові кошти було надано строком до 26.10.13р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,2% річних. Позичальник, з урахуванням додаткової угоди №1 від 10.02.09р., якою змінено схему повернення кредиту, зобов'язався щомісячно сплачувати кредит та відсотки шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 712 шв.фр. 10 числа кожного календарного місяця. Проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконав.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ПАТ "УкрСиббанк" навмисно ввів його в оману про отримання кредиту та під час підписання кредитного договору. Не повідомив позичальника про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв'язку з чим позичальник не мав достовірну та повну інформацію про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту до та під час підписання кредитного договору. Просив визнати укладені угоди недійсними та зобов'язати вчинити певні дії.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк", треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., Головне Дніпропетровське управління у справах захисту прав споживачів про визнання договору споживчого кредиту недійсним задоволено частково.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 27.10.2006 року, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3

Визнано недійсним договір застави транспортного засобу №0/1 від 27.10.2006 року, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3

Виключено з реєстру обтяжень запис про заборону відчуження предмету застави, а саме транспортного засобу марки Nissan Pathfinder, 2006 року випуску, номери:

- реєстраційний НОМЕР_1;

- тип - легковий - універсал - В;

- номер кузова: VIN - НОМЕР_2;

- колір - чорна перлина;

який є власністю ОСОБА_3 як заставодавця за договором на підставі свідоцтва про реєстрацію АЕС №007768, яке видано РЕВ 1-го МВР ДАІ м. Дніпропетровськ 26.10.2006 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5 900 грн.

Стягнуто з ПАТ "УкрСиббанк" на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ "УкрСиббанк" подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27.10.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк", в особі начальника ТТ №213 АКІБ "УкрСиббанк" Тимченко В.С., та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 про надання ОСОБА_3 споживчого кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.1. Договору АКІБ "УкрСиббанк" зобов'язався надати позивачу кредит в іноземній валюті у сумі 64 460,00 швейцарських франків, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит зі сплатою процентів за його використання у розмірі 8,200% річних.

Кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3, МФО 351005, у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п.1.5. Договору).

10.02.2009р. між сторонами кредитного договору було укладено додаткову угоду №1 (щодо зміни схеми погашення кредиту) до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.10.2006р., відповідно до якої позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 712 (сімсот дванадцять) швейцарських франків (п.1.1. Додаткової угоди).

Окрім того, умовами Додаткової угоди №1 сторонами погоджено зміну кінцевого терміну повернення кредиту за Договором, за яким позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 26.10.15р.(п.2 Додаткової угоди №1).

Крім того, 27.10.2006р., в забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором №0 від 27.10.2006р., між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу №0/1 та Додатковий договір №1 від 10.02.2009р. до даного договору застави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк", суд виходив з того, що банком не надано суду допустимих доказів виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором щодо надання ОСОБА_3 кредиту, а також щодо порушення позичальником умов вказаного кредитного договору.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, кредит надавався шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3, МФО 351005, у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Таким чином грошові кошти у сумі 64 460,00 шв. франків, відповідно до умов кредитного договору, 27.10.2006 року були перераховані банком на поточний рахунок позичальника і в цей же день були конвертовані у гривню на підставі заяви ОСОБА_3 №1 від 27.10.2006 року.

Виконання зобов'язань банком щодо надання кредиту підтверджується випискою за поточним рахунком та ордером розпорядженням від 27.10.2006 року №.

Зобов'язання за кредетним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків позичальник не виконав.

Останній платіж за тілом кредиту був здійснений ним у вересні 2012 року, а останній платіж за відсотками у вересні 2013 року.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, внаслідок порушення позичальником своїх зобов'язань, заборгованість за кредитним договором №0 від 27.10.2006 року станом на 12.01.2015 року становить 509 401,68 грн., з яких:

- 24 515,10 шв. франків, що за курсом НБУ, станом на 12.01.2015 року, становить 378 322,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 4 818,37 шв. франків, що за курсом НБУ, станом на 12.01.2015 року, становить 74 358,22 грн. - заборгованість за відсотками;

- 46 801,16 грн. - пеня за кредитом;

- 9 919,52 грн. - пеня за відсотками;

Згідно п. 5.5 кредитного договору, у випадку порущення позичальником термінів повернення кредиту та сплати процентів строком більше ніж один місяць, банк має право вимагати достроковго повернення кредиту та нарахованих процентів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що ПАТ "УкрСиббанк" навмисно ввів позичальника в оману про отримання кредиту та під час підписання кредитного договору. Не повідомив його про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв'язку з чим позичальник не мав достовірну та повну інформацію про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту до та під час підписання кредитного договору.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно п. 9.13 кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчив, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Перед підписанням даного договору, позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог п.2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Відповідно до п. 8.2. кредитного договору, позичальник підтвердив, що він володіє всіма необхідними документами, які необхідні для оформлення даного договору та повністю розуміє свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема умови про зміст, форму правочину, осіб, які мають намір укласти правочин.

Згідно з умовами ст. 368 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

До вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься і волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка зчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Принцип, свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Таким чином, ОСОБА_3 самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклав кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання.

Крім цього, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони кредитного

договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Посилання ОСОБА_3 на несправедливі умови кредитного договору є необґрунтованими, оскільки відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику (позивачеві), це виходить зі змісту положень ст. 1046,1064 ЦК України.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зміст кредитного договору №0 від 27.10.2006 року, укладеного між банком та ОСОБА_3 не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Сторони договору в момент його укладення підтвердили наявність в них необхідного обсягу цивільної дієздатності. Кредитний договір №0 вчинений у встановленій законодавством України письмовій формі, та був спрямований на реальне настання правових наслідків - врегулюванні між ОСОБА_3 та банком кредитних відносин, які виникли на підставі укладення зазначеного договору.

Доводи ОСОБА_3 про те, що в кредитному договорі ( договорі споживчого кредиту) відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, відповідно до пп.2 п.2 ч. 4 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", тобто відсутня істотна умова договору - ціна, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Пункт 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", передбачає, що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 ЗУ "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Проте, вказані правила затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року, а спірний кредитний договір укладений у 2006 році, тобто дані правила не розповсюджуються на виниклі у сторін правовідносини.

Твердження ОСОБА_3 про те, що кошти за кредитним договором він не отримував є безпідставними, оскільки саме за ці кошти, згідно наданих банком документів, позичальником було придбано автомобіль Nissan Pathfinder, 2006 року випуску, який було передано у заставу банку 27.10.2006 року.

Крім того, майже протягом семи років відповідач належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, шляхом сплати коштів, таким чином визнавав отримання ним коштів за кредитним договором та свої зобов'язання за ним.

Посилання відповідача на те, що банком безпідставно нарахована пеня за невиконання умов договору не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно п. 7.1 кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема повернення кредиту (або його частини) та термінів сплати процентів за кредит, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суму простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті. В матеріалах справи міститься детальний розрахунок пені, на який суд першої інстанції не звернув уваги.

Помилковими є висновки суду та доводи відповідача про те, що банком в односторонньому порядку змінена відсоткова ставка за кредитним договором. Згідно п. 1.3.1 за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 8,2% річних.

Листом №27782 від 22.02.2008 року банком було повідомлено позичальника про запровадження нової схеми нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу. Таким чином, у разі порушення кредитної дисципліни, зокрема неналежне виконання умов кредитного договору, а саме у випадку прострочення платежу за кредитним договором, банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме у розмірі збільшених вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. В матеріалах справи міститься копія листа з підтвердженням його направлення та отримання відповідачем(а.с. 57-59 т.2). Тобто відсоткова ставка за кредитним договором не змінювалася та залишається на погодженому сторонами рівні. Подвійна відсоткова ставка застосовувалась лише на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вищевказані обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та помилково дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог банку та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки у задоволенні основних вимог йому відмовлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь банку підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4 187,24 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 3 260,24 грн. та за подання апеляційної скарги - 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.10.2006 року, яка станом на 12.01.2015 року становить 509 401,68 грн., з яких:

- 24 515,10 шв. франків, що за курсом НБУ, станом на 12.01.2015 року, становить 378 322,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 4 818,37 шв. франків, що за курсом НБУ, станом на 12.01.2015 року, становить 74 358,22 грн. - заборгованість за відсотками;

- 46 801,16 грн. - пеня за кредитом;

- 9 919,52 грн. - пеня за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 187,24 грн.

У задоволенні позовних ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., Головне Дніпропетровське управління у справах захисту прав споживачів про визнання договору споживчого кредиту недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: