УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, правонаступниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_9 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності,

та позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, правонаступниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа - виконавчий комітет Трускавецької міської ради, про розподіл спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ ідеальну частину житлового будинку,

за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, та остаточно просили:

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане 25 лютого 2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради Львівської області на ім'я ОСОБА_9;

- визнати за ними право власності в рівних по Ѕ ідеальних частинах на житловий будинок загальною площею 343,3 кв. м, житловою площею 167,1 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_4 у січні 2011 року, під час перебування в Україні, стало відомо про те, що її дочкою ОСОБА_9 набуто у власність спірний житловий будинок, чим порушено їхні права, оскільки фактично саме ними проводилося фінансування його будівництва, а ОСОБА_9 тільки здійснювала організаційні заходи та контроль над будівництвом.

Вказали, що після будівництва та введення в експлуатацію спірного будинку, право власності на цей об'єкт нерухомості повинно було бути оформлене і зареєстровано за ними в рівних частинах по Ѕ ідеальній частині.

Посилаючись на те, що вони неодноразово в усному порядку зверталися до відповідачки з метою врегулювання цього питання, однак згоди не досягли, а тому просили задовольнити позовні вимоги.

У лютому 2013 року ОСОБА_10 також звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним та ОСОБА_9 право власності на Ѕ ідеальну частину спірного житлового будинку.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 16 вересня 2000 року по 28 вересня 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, під час якого вони спільно за власні кошти, а також за кошти їх батьків як зі сторони відповідачки, так і з його сторони, побудували вказаний вище житловий будинок, а тому вважав, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Позов ОСОБА_10 задоволено. Розділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: визнано за ОСОБА_10, ОСОБА_9 право власності по Ѕ ідеальній частині житлового будинку АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5, правонаступниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, - ОСОБА_11 відхилено, рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку, що між позивачами за первісним позовом та ОСОБА_9 не було укладено будь-якого належного договору чи іншого правочину, а наявні в матеріалах справи розписки про отримання грошових коштів для будівництва житлового будинку, не є належним доказом, який би підтверджував виникнення у сторін зобов'язання щодо будівництва житла з подальшою реєстрацією за ОСОБА_4 та ОСОБА_5; при цьому задовольняючи позов ОСОБА_10, суд виходив з того, що право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_9 набула за час перебування з ним у шлюбі, у зв'язку з чим цей будинок є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частках, що узгоджується з приписами ст. ст. 60, 68, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ст. 372 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська