Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Луспеника Д.Д., Черненко В.А.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору поруки, додаткової угоди та визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 18 червня 2007 року між ним, ОСОБА_5 та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було укладено договір поруки. Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе обов'язок перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 18 червня 2007 року, укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_5, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 24 000 доларів США зі сплатою 15 % річних. Зазначав, що договір поруки був підписаний ним внаслідок обману з боку позичальника, а тому має бути визнаним недійсним.

Також просив визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 11 липня 2007 року, якою було внесено зміни до договору поруки від 18 червня 2007 року, оскільки вказану угоду підписано не ним, а іншою особою.

Крім того додатковою угодою було збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду № 1 до договору поруки від 18 червня 2007 року № 01/80/07-МК, укладену 11 липня 2007 року між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", ОСОБА_5 та ОСОБА_4

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог про визнання договору поруки недійсним та визнання поруки припиненою скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові в частині визнання договору поруки недійсним та в частині визнання поруки припиненою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із недоведеності вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2011 року, у цивільній справі № 2-731/11 за позовом ПАТ Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, з відповідачів на користь банку солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2007 року, укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_5, в сумі 1 166 276 грн 57 коп.

Вказане судове рішення ОСОБА_4 не оскаржувалось та набуло законної сили, а згідно із ч. 2 ст. 223 ЦПК України сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановленні судом факти та правовідносини.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року в справі № 6-75цс14.

В іншій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року не оскаржувались, відтак відповідно до ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевірялись.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко