АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Савчук М.В., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: апелянта ОСОБА_1, представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Глибоцького професійного ліцею до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

Представник Глибоцького професійного ліцею звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

Відповідачі проживають в гуртожитку літ. «А» (раніше гуртожиток №1) Глибоцького професійного ліцею на підставі договору найму житла № 12 від 01.07.2010р. Строк дії договору до 01.07.2011р.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.10.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28.11.2012р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 були виселені із гуртожитку в зв'язку із закінченням терміну дії договору найму житла.

Однак вони продовжують проживати в гуртожитку, не оплачуючи житлово-комунальні послуги, в наслідок чого утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р. в розмірі 12413,09грн.

22-ц/1794/1557/ 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Маковійчук Ю.В.

Категорія 43 доповідач Перепелюк І.Б.

Позивач просив стягнути з відповідачів вищезазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2015 року позов Глибоцького професійного ліцею задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який документ щодо обґрунтованості розміру заборгованості та звертає увагу суду на те, що їх не було повідомлено про встановлення та зміну тарифів/цін за користування житлом у гуртожитку.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції незаконно врахував до заборгованості розрахунок за наказом, який втратив чинність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

При розгляді справи, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив представлені сторонами докази, дав їм належну оцінку.

Встановлено, що згідно договору № 12 від 01.07.2010р., укладеним між Глибоцьким професійним ліцеєм та ОСОБА_1, наймодавець надав наймачу та членам його сім'ї у тимчасове користування строком до 01.07.2011р. кімнату у гуртожитку ліцею №1 за адресою АДРЕСА_1. Строк дії договору закінчився 01.07.2012р.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.10.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28.11.2012р., виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 з гуртожитку без надання іншого житла.

Встановлено, що відповідачі продовжують користуватися вказаним приміщенням і на даний час.

Згідно виписки з меморіального ордеру №4, наданої позивачем, у зв'язку з несплатою житлово-комунальних послуг, станом на 31.12.2013р. за відповідачами утворилась заборгованість в розмірі 12413,09грн.

Відповідно до п.п. 16, 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86р. №208 робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, мають право користуватися приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку та комунально-побутовими послугами та зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Не погоджуючись із встановленими тарифами по оплаті житлово-комунальних послуг, апелянтом не враховано, що професійний ліцей не є виконавцем житлово комунальних послуг, а є тільки їх споживачем, оплата за послуги здійснюється мешканцями гуртожитку на рахунок ліцею, а той в свою чергу, перераховує кошти виробнику зазначених послуг. Формування та затвердження цін на житлово комунальні послуги не є компетенцією позивача.

Посилання апелянта на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було незаконно враховано до заборгованості розрахунок за Наказом № 411 від 01.12.2011р. «Про встановлення розміру орендної плати та оплати за вивезення сміття», який втратив чинність на підставі Наказу № 73 від 15.02.2012р. є безпідставними, оскільки період, за який позивач просив стягнути заборгованість, включає і період, коли Наказ № 411 від 01.12.2011р. діяв і відповідно до якого здійснювалися нарахування по оплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, ст.ст.1, 7, 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник житла, споживач, виконавець, виробник. Органи місцевого самоврядування визначають виконавця житлово-комунальних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст.14 зазначеного закону ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

В матеріалах справи міститься розрахунок позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги із зазначенням видів цих послуг, періодів та вартості стягнення.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Не погоджуючись із представленим позивачем розрахунком заборгованості, відповідачі не представили суду доказів на їх спростування, а також належними та допустимими доказами не підтвердили оплату комунальних платежів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В апеляційній скарзі апелянт, вважаючи позовні вимоги безпідставними, посилається на те, що між сторонами був укладений лише договір найму житла, в якому не були зазначені тарифи та вартість житлово-комунальних послуг, а була встановлена лише плата за гуртожиток. Інших договорів не було укладено, отже і немає підстав для їх оплати. Ці доводи є безпідставними.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Доводи апелянта про те, що позивачем не доведено надання комунальних послуг є безпідставними, оскільки саме відповідачі повинні довести факт не отримання, або неналежного отримання послуг.

Доказів звернення відповідачів до позивача в період, за який стягується заборгованість, в установленому законодавством порядку з претензіями щодо ненадання, або надання неякісних житлово-комунальних послуг матеріали справи не містять.

Встановивши, що відповідачі не сплачували житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вказану заборгованість.

Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання таких послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Доказів сплати відповідачами поточних платежів за комунальні послуги суду не надано, а також не представлено доказів на підтвердження сплати зазначеного розміру заборгованості.

Враховуючи всі обставини справи, рішення є законним, обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :