Провадження № 2/344/4519/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення коштів. В обгрунтування позовних вимог зазначив,що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року було визнано дії УПФУ в м. Івано-Франківську щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними. Зобовязано УПФУ в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату призначеної пенсії як інваліду ІІ групи згідно ст.ст. 50,54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» починаючи з 01.01.2014 року з урахуванням проведених виплат. УПФУ в м. Івано-Франківську виплати суми на виконання постанови суду не здійснили. Таким чином позивач просить стягнути із відповідача кошти в сумі 55518,08 грн. з яких не виплачена пенсія 35023,11 грн., індекс інфляції 19363,68 грн., 3% річних за весь період не виплати пенсії 1131,29 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення,аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Позивач ОСОБА_1 є особою,яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року було визнано дії УПФУ в м. Івано-Франківську щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними. Зобовязано УПФУ в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії як інваліду ІІ групи згідно ст.ст. 50,54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» починаючи з 01.01.2014 року з урахуванням проведених виплат (а.с.7-9).

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року був виданий виконавчий лист № 344/3851/2014 про зобовязання УПФУ в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату призначеної пенсії як інваліду ІІ групи згідно ст.ст. 50,54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» починаючи з 01.01.2014 року з урахуванням проведених виплат (а.с.11).

УПФУ в м.Івано-Франківську рішення суду від 02.10.2014 року виконується, у звязку з чим ОСОБА_1 нарахована доплата за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в розмірі 35023,11 гривень,однак грошові кошти не виплачені через відсутність цільового фінансування,про що свідчить довідка № 5438 від 30.12.2014 року (а.с.14)

03.07.2015 року представник позивача звернувся до УПФУ в м.Івано-Франківську із заявою з вимогою провести виплату нарахованої пенсії згідно рішення суду по справі № 344/3851.14а у сумі 35023,11 гривень (а.с.16).

УПФУ в м.Івано-Франківську повідомило позивача, що на виконання рішення суду від 02.10.2014 року ОСОБА_1 нарахована доплата за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в розмірі 35023,11 гривень, грошові кошти будуть виплачені за наявності фінансування з Державного бюджету (а.с.15)

Підставою для звернення до суду позивач вказує положення ст.6-1, 13, 41 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст.ст. 3, 8, 9, 129 Конституції України, та спеціальні норми, закріплені ст.ст. 22, 1166 ЦКУкраїни та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті перерахунку пенсії на підставі постанови суду.

Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи , які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Правовідносини, які виникли між сторонами даної справи, регулюються нормами бюджетного законодавства та є такими, що мають соціальну природу.

В матеріалах справи відсутні докази завдання відповідачем саме матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1, оскільки нарахована, але невиплачена на користь позивача сума пенсії у розмірі 35023,11 гривень за своєю правовою природою не може вважатися збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року.

Таким чином,суд вважає,що доводи представника позивача про те, що невиплачена доплата пенсії в сумі 35023,11 гривень є матеріальною шкодою, завданою йому внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому підлягає стягненню на його користь є безпідставними, так як не грунтуються на встановлених обставинах справи та вимогах закону.

Крім того, враховуючи,що порушені права позивача відновлено постановою суду про зобовязання нарахувати та виплатити призначену позивачу пенсію,яка знаходиться на виконанні та частково виконана, оскільки відповідачем проведений перерахунок пенсії, визначений розмір та нарахована доплата до пенсії, а тому стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим.

Згідно з ч. 2ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на застосування до правовідносин,що виникли між сторонами ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки предметом розгляду в цій справі спору не є сума недоотриманого підвищення до пенсії, і вищевказані норми Закону до цих правовідносин застосовуватись не можуть,оскільки судом був вирішений спір щодо перерахунку пенсії позивачу.

Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних за весь період не виплати пенсії суд приходить до наступного.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Татарінова О.А.