АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила виселити останнього з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою посилаючись на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим спільне проживання з ним. Відповідач вчиняє сварки та у присутності дитини завдав їй тілесних ушкоджень, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Квартира належить на праві власності їй та сину, проте протиправними антисоціальними діями відповідач перешкоджає їй проживати і користуватися квартирою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2015 року позов залишено без задоволення.

Справа № 757/22775/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц-796/14190/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що відносно відповідача порушено кримінальне провадження та його звільнено з правоохоронних органів, що підтверджує його аморальний спосіб життя. Рішенням суду порушуються її права як власника квартири та інтереси її малолітнього сина, який є співвласником квартири. Суд не прийняв до уваги факт нанесення їй тілесних ушкоджень відповідачем у присутності дитини та думку органу опіки та піклування щодо неможливості подальшого проживання з відповідачем.

У судовому засіданні апелянт та її представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації надіслала заяву про розгляд справи у їх відсутності та просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності та просив прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2002 року, від якого мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

17.09.2013 року ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб, включаючи дружину ОСОБА_1, сина ОСОБА_8 отримав ордер НОМЕР_1 на право зайняття жилого приміщення, яке складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ф. 3 КП по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерсьжитло» з 04.10.2003 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Відповідно до розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013 року № 190 спірна квартира була передана у спільну часткову власність в рівних частках ОСОБА_3, його дружині ОСОБА_1 та сину ОСОБА_8, про що видано свідоцтва про право власності на житло від 03.03.2014 року.

Відповідно до договору дарування від 03.03.2014 року ОСОБА_3 подарував належну йому 1/3 частину спірної квартири сину - ОСОБА_8

Згідно з рішенням Печерського районного суду від 30.04.2014 року за позовом ОСОБА_1 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

04.06.2014 року між сторонами виник конфлікт, внаслідок якої позивачці було завдано фізичного болю. Позивач декілька разів зверталася до правоохоронних органів з питання порушення кримінального провадження відносно відповідача по факту побиття, при цьому від проходження судово - медичної експертизи відмовилася. З відповідачем у телефонній розмові було проведено профілактично - роз`яснювальну бесіду щодо недопущення насильства відносно позивачки. Всі інші звернення позивачки до правоохоронних органів стосувалися цього ж самого конфлікту.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що у діях відповідача не встановлено систематичного порушення громадського порядку, до нього не застосувалися заходи адміністративного, громадського чи іншого впливу чи офіційного попередження щодо порушень правил співжиття, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 116 ЖК України як підставу виселення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належала на праві власності сторонам та їх неповнолітньому сину, а після дарування ОСОБА_3 своєї частки сину квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці (1/2 частина) та неповнолітньому сину сторін (2/3 частини).

З висновку від 29.11.2014 року, затвердженого начальником Печерського РУГУ МВС України в м. Києві та акта від 21.11.2014 року (а.с. 164, 166) вбачається, що ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі з 2000 року та за весь час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, громадський порядок не порушував. Відповідно до витягу з наказу від 23.09.2013 року № 704 о/с ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу. Будь - яких доказів застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов заявлено позов про виселення на підставі ст. 116 ЖК України у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем правил співжиття, вимог про захист права власності не заявляла та такі вимоги не обґрунтовувала, доказів не надавала.

Оскільки відповідач був вселений у спірну квартиру у встановленому законом порядку, саме по собі розірвання шлюбу з позивачкою чи дарування своєї частки у квартирі сину не свідчить про автоматичну втрату ним права користування спірною квартирою.

Доводи апелянта при розгляді справи у суді апеляційної інстанції про те, що вона не може розпорядитися належною їй власністю колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач після укладення договору дарування не є співвласником квартири, до того ж це питання не було предметом судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді