Номер провадження 2/289/472/15
Справа № 289/734/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді Сіренко Н.С.,

при секретарі Галькевич Ю.В.,

його представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про відшкодування 4200 грн. реальних збитків, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування 4200 грн. реальних збитків, понесених позивачем при оплаті юридично-представницьких послуг ОСОБА_1 обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 в 2009 році звернулися до суду з позовом про визнання недійсними нікчемних правочинів : договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року, додаткової угоди від 25.09.2007 року та скасування свідоцтва про право власності. По даній справі ОСОБА_5 був одним із відповідачів і у відповідності до ст.38 ЦПК України брав участь у зазначеній справі не особисто, а через представника ОСОБА_1 юрисконсульта ВАТ «Житомирдезактиваціябуд», який діяв на підставі довіреності. Завдяки сумлінно та фахово виконаній ОСОБА_1 роботі по захисту прав ОСОБА_5 в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції в кінцевому результаті в задоволенні зазначеного вище позову було відмовлено. У відповідності до укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 угоди за надання юридично-представницьких послуг останньому ОСОБА_5 було сплачено 4200 грн., які позивач вважає витратами на правову допомогу і, згідно ч.1 ст.22 ЦК України, реальними збитками та просить їх стягнути з відповідачів по даній цивільній справі в солідарному порядку.

Позивач в судове засідання не зявився, у відповідності до ч.1 ст.38 ЦПК України брав участь у справі через свого представника ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи їм було повідомлено.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. В своїх запереченнях представник відповідача ОСОБА_4 зазначив, що взагалі довіреність, видана ОСОБА_5 ОСОБА_1, була видана в порушення вимог ЦК України. Вважає, що позивач мав би надати докази того, що він працює юрисконсультом ВАТ «Житомирдезактиваціябуд», і взагалі являється юристом. Так як він не надав доказів, що він являється адвокатом, тому витрати на правову допомогу йому не підлягають відшкодуванню.

ОСОБА_2 крім того зазначила, що позивач не надав ніяких доказів щодо факту передання грошей в сумі 4200 грн. ОСОБА_5 ОСОБА_1 за оплату його послуг.

Заслухавши доводи сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в 2009 році відповідачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсними нікчемних правочинів : договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року, додаткової угоди від 25.09.2007 року та скасування свідоцтва про право власності (а.с.32-36). По даній справі ОСОБА_5 був одним із відповідачів і у відповідності до ст.38 ЦПК України брав участь у зазначеній справі не особисто, а через представника ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності.

При цьому, з метою надання та отримання відповідної оплатної правової допомоги при розгляді в суді зазначеної справи між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено цивільно-правову угоду «Про надання юридично представницьких послуг» від 27.01.2010 року, у відповідності до умов якої ОСОБА_1 зобовязався домогтись у зазначеному цивільному процесі відмови у задоволенні заявленого позову в повному обсязі. Вартість обумовлених юридично-представницьких послуг встановлена в сумі 4200 грн. (а.с.47). В подальшому ОСОБА_1 представляв інтереси ОСОБА_5 і в суді апеляційної інстанції, і в суді касаційної інстанції, в результаті у задоволенні позову по зазначеній вище справі було відмовлено (а.с.37-46). 05.12.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було складено ОСОБА_1 приймання-передавання виконаних робіт про те, що ОСОБА_1 фактично виконав взяті на себе зобовязання, а ОСОБА_5 передав йому готівкою 4200 грн. (а.с.48).

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. У відповідності до п.2 ч.3 цієї ж статті витрати на правову допомогу належать до витрат, повязаних з розглядом судової справи.

Згідно статті 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частиною 1 ст.88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" розяснено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи.

У п.2 зазначеної постанови визначено, що згідно із главою 8 розділу I ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обовязок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Крім того, в абзаці 6 п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Враховуючи зазначені розяснення суд вважає недоцільним досліджувати зазначені відповідачем обставини щодо правомірності надання ОСОБА_5 довіреності ОСОБА_1, чи має останній право на надання правової допомоги і, відповідно, чи підлягають витрати на правову допомогу відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 84, 197, 209, 212-215 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про відшкодування 4200 грн. реальних збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. С. Сіренко