Провадження № 2/742/899/15
Єдиний унікальний № 742/2077/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Бездідька В.М.,
при секретарі Карпенко В.О.,
за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Прилуцької міської ради Чернігівської області про скасування рішення, визнання недійсним правочину, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку,
ОСОБА_3 звернувся до суду посилаючись на те, що при передачі у приватну власність його діду ОСОБА_6 , земельної ділянки по АДРЕСА_1 , було помилково включено земельну ділянку розміром 30,9 м. на 3,5 м, яка фактично перебувала в користуванні власника будинку АДРЕСА_2 .
04 березня 2011 року ОСОБА_6 подарував будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 . Згодом в 2011 році він помер.
11 грудня 2013 року будинок був придбаний ОСОБА_5 . У 2015 році вона почала чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування. Позивач був позбавлений можливості пройти або під`їхати до свого будинку. Причиною слугувало те, що при передачі у приватну власність ОСОБА_6 , земельної ділянки, було включено ділянку загального користування.
Враховуючи наведене вище просить суд поновити строк давності заявленої вимоги,
Представник Прилуцької міської ради просив суд не стягувати судовий збір. При вирішенні спору поклався на розсуд суду.
ОСОБА_4 при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.
ОСОБА_5 просила суд відмовити у задоволенні позову, через його необґрунтованість. Пояснила, що строк давності заявленої позивачем вимоги сплив. Це є підставою для відмови у позові.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що по оспорюваний адресі раніше існував прохід. Тепер його немає і позивач проходить до свого господарства через город сусіда.
Суд дослідив письмові докази, заслухав сторін по справі, свідка, і прийшов до наступних висновків.
З інвентаризаційної справи, висновку експерта № с-234 від 31.07.2015 року (а.с. 66) суд встановив, що 18 жовтня 1974 року ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 в користування виділено земельну ділянку площею 600 м.кв. (договір № 87, рішення № 483 від 18.10.1984 року). На даній ділянці забудовник був зобов`язаний виконати вимощений камінням заїзд у двір завширшки 3,5 м.
ОСОБА_8 здійснив будівництво житлового будинку з господарськими будівлями на виділеній йому земельній ділянці. Адреса будинку та відповідно земельної ділянки були змінені з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_2 згідно рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради депутатів трудящих №217 від 17 червня 1987 року.
За життя ОСОБА_8 не оформив право власності на житловий будинок. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 25 травня 2011 року визнано за позивачем права та обов`язки забудовника на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 та право власності на будівельні матеріали, які використовувались при будівництві будинку.
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем земельної ділянки став його син ОСОБА_3 .
Рішенням Прилуцької міської ради № 20 від 30 серпня 2012 року, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2013 року ОСОБА_3 передана у власність земельна ділянка площею 548 м.кв. по АДРЕСА_2 . Площа розміри та конфігурація даної ділянки не відповідають правовстановлюючим документам (а.с. 69) Відсутній проїзд до земельної ділянки АДРЕСА_2 . Це порушує як умови договору № 87 від 18.101974 року так і вимоги ДБН 360-92 якими передбачено проїзди до житлових будинків завширшки 3,5 м. (п. 3.22 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»)
У державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯН 516271 від 04.09.2009 року, який був наданий ОСОБА_6 на підставі рішення 31 сесії 5 скликання Прилуцької міської ради № 8 від 28.05.2009 року у площу земельної ділянки № НОМЕР_1 була включена земельна ділянка АДРЕСА_2 . На плані меж земельної ділянки, згідно державного акту повинен існувати прохід з вулиці Трубарівська до будинку АДРЕСА_2 шириною 3,5 м. кв., довжиною 30,9 м. кв. Це саме той заїзд у двір, який у договорі № 87 від 18.10.1974 року був Наданий ОСОБА_8 власність і він зобов`язаний був виконати вимощення камінням.
04.03.2011 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0639 га. В цій подарованій площі земельної ділянки № НОМЕР_1 вже була включена площа земельної ділянки № НОМЕР_2 , а саме, заїзду 3,5 м на 30 м, яка належала вже померлому на цей час ОСОБА_8 . ОСОБА_3 у 2013 році було надано свідоцтво про право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 548 м. кв. тому, що шматок землі його батька (заїзд) уже був наданий у власність і подарований його дідом ОСОБА_6 іншій особі.
Таким чином, експертом зроблений висновок про те, що конфігурація, розміри, площа земельних ділянок по АДРЕСА_4 не відповідають правовстановлюючим документам на право власності на земельну ділянку (акт ЯН № 516257) та правовстановлюючим документам на право користування земельною ділянкою. Невідповідність полягає у відсутності проїзду до земельної ділянки АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_4 продала житловий будинок і земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5 , яка є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 грудня 2013 року, а також власником земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 грудня 2013 року.
Учасники процесу визнали, що на даний час відповідач ОСОБА_5 заборонила позивачу доступ та користування спірною частиною земельної ділянки, вказуючи, що ця земельна ділянка не являється земельною ділянкою загального користування, а перебуває у її власності і це її право надавати позивачу доступ на належну їй земельну ділянку.
З пояснень позивача суд встановив, що він звернувся до комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» для ознайомлення з матеріалами інвентарної справи на належний йому житловий будинок. При ознайомленні йому стало відомо, що згідно Плану земельної ділянки і червоних ліній забудови від 18 жовтня 1974 року ОСОБА_8 виділялась земельна ділянка з урахуванням проїзду до вул. Трубарівська розміром 30м х 3,5м та було проведено відвід земельної ділянки.
При з`ясуванні належності відповідачу ОСОБА_5 земельної ділянки розміром 30м х 3,5м йому стало відомо, що ця частина земельної ділянки була безоплатно передана у приватну власність ОСОБА_6 рішенням шістдесят першої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 28 травня 2009 року.
Оскільки будь-якого іншого доступу до належного йому на праві власності житлового будинку не має, він вимушений був звернутись до сусідів власників будинку АДРЕСА_5 з проханням надати доступ для проходу через їх земельну ділянку.
Згідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.11 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.
Як передбачено ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з п. 5 постанови ВРУ РСР від 18 грудня 1990 року № 562 Х11 «Про порядок введення в дію ЗК УРСР» громадяни, підприємства, установи, організації які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю, або землекористування.
Аналогічне положення існує в пунктах першому та сьомому розділу «Перехідні положення» ЗК України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач набув право користування спірною земельною ділянкою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлений.
Підстави та порядок припинення прав на землю визначені главою 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об`єктивних та суб`єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.
Орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності земельною ділянкою чи права користування нею лише у порядку з підстав і за умов передбачених статтями 140-149 ЗК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян, або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними, у порядку визначеному законом.
Аналіз зазначених норм, матеріалів справи, дає підстави для висновку про те, що рішенням Прилуцької міськради від 28 травня 2009 року на підставі якого ОСОБА_6 неправомірно видано державний акт на право власності на земельну ділянку, неправомірно частково припинено право користування земельною ділянкою позивача.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк. У межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові ( ч. 5 ст. 267 ЦК України)
Як передбачено ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. Отже, для визначення моменту виникнення права на позов, важливим є як об`єктивні так і суб`єктивні моменти. З урахуванням доводів позивача, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 , в частині створення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд не вважає строк позовної давності пропущеним.
Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Вимога про визнання правочину недійсним починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права.
Як передбачено 2. ППВСУ від 06.11.2009 N 9 Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Оскільки рішення Прилуцької міської ради, державний акт на право власності на земельну ділянку підлягають визнанню недійсними, то на підставі ст. 203 ЦК України відповідно мають бути визнані недійсними договір дарування земельної ділянки від 04 березня 2011 року укладений між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 грудня 2013 року укладений між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Ці правочини укладені з порушеннями вимог ст.ст. 116, 141 ЗК України.
Враховуючи обставини, що позивачу належить земельна ділянка АДРЕСА_2 на підставі рішення тридцять п`ятої сесії шостого скликання Прилуцької міської ради від 30 серпня 2012 року та виданого на підставі вказаного рішення міської ради свідоцтва про право власності від 22 березня 2013 року, то вказані рішення та свідоцтво теж мають бути визнані недійсними з вище наведених підстав, а також із наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.
Згідно ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Позивач має право на приватизацію тієї земельної ділянки, яка виділена в користування, проте позбавлений права на безоплатну доприватизацію частини земельної ділянки, яка незаконно вибула з його користування, оскільки ним використане право на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Тому рішення тридцять п`ятої сесії шостого скликання Прилуцької міської ради від 30 серпня 2012 року та свідоцтва про право власності від 22 березня 2013 року підлягають визнанню недійсними також і з наведених підстав.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати по справі суд покладає на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 81, 116, 140-149 ЗК України, ст.ст. 21, 203, 215, 261, 256, 267 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, ст. 174, 209, 212, 213-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Прилуцької міської ради, Чернігівської області про скасування рішення, визнання недійсним правочину, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку задовольнити повністю.
Визнати недійсним рішення шістдесят першої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 28 травня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0196, по АДРЕСА_1 серії ЯН №516271, виданого на ім`я ОСОБА_6 .
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0196, по АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0196, по АДРЕСА_1 , укладений 11 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Визнати недійсним рішення тридцять п`ятої сесії шостого скликання Прилуцької міської ради від 30 серпня 2012 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_2 , площею 548кв.м.
Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 22 березня 2013 року на нерухоме майно земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0302.
Зобов`язати ОСОБА_5 не чинити мені перешкод у користуванні частиною земельної ділянки розміром 30,9м х 3,5м по АДРЕСА_2 .
Судові витрати в сумі 4897 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто сім ) грн. 20 коп. стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя В.М. Бездідько