Справа № 2-7901/15
У Х В А Л А

02 листопада 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право жилим приміщенням, та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 16.10.2015 року звернулась з позовною заявою, в якій просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1, та примусово зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування. Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, позивачка, заявляючи позові вимоги, посилається на положення ст. 405 ЦК України, що визначають підстави для втрати членами сім'ї власника права користування житловими приміщенням, що перебувають у приватній власності громадян. Разом з тим, жодних обставин та доказів на підтвердження факту перебування у її власності спірної квартири не зазначає.

Крім того, позивачкою не зазначено обставини в обґрунтування заявленої нею вимоги до третьої особи Державної міграційної служби України у м. Києві про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1, виходячи з того, зняття з реєстраційного обліку є адміністративним актом, який здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби Українивідповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, та розгляду в порядку ЦПК не підлягає.

Більше того, пред'явлення вимог до третьої особи щодо зобов'язання вчинити певні дії не відповідає нормам законодавства, оскільки вони можуть бути пред'явлені лише до відповідальної за спірними правовідносинами особи.

Таким чином, в поданій позовній заяві не зазначено, який характер мають правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем та третьою особою з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження обставин на обґрунтування заявлених вимог.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні обставини як їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Ст. 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання, а відповідач, котрий як і позивачка має право на судових захист, має бути обізнаний, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: