БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7132/14-ц
провадження № 2/361/93/15
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2015 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді:Петришин Н.М.,
за участю секретаря: Масловської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, -

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_3 із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що перебував з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1990 р. Від цього шлюбу спільних дітей не мають. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 11 грудня 2013 р. шлюб між сторонами розірваний.

Позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_2, який належить йому на підставі рішення Броварського міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 р. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зазначеному будинку зареєстрований позивач з 1975 року, а також цивільна дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після розірвання шлюбу в 2013 р., відповідачка почала чинити позивачу перешкоди в проживанні та користуванні власним будинком. На вимогу залишити будинок, та перейти на проживання у власну квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1, за місцем її реєстрації, відповідачка категорично відмовилася, оскільки вважає, що будинок є її особистою власністю. З цього приводу позивач неодноразово звертався до дільничного інспектора міліції з усними заявами, однак, позитивного результату це не дало, працівники міліції роз'яснювали позивачу, що по питанню примусового виселення відповідача йому необхідно звернутися до суду.

У зв'язку з тим, що відповідач робить неможливим проживання для позивача та членів його сім'ї у власному будинку, останній змушений залишити власну домівку та переїхати на проживання в орендовану квартиру разом з членами його сім'ї.

Посилаючись на норми ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст. 321, 391 ЦК України, просив усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_8 доводи позову підтримали, надали пояснення, аналогічні тексту позовної заяви, та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 03 листопада 1990 року зареєстровано шлюб між сторонами. Спільних дітей подружжя не має.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 року за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказане рішення суду було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.11.2010 р.

Судом встановлено, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідач по справі ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Калинівське ДСП» Калинівської селищної ради Броварського району № 55 від 29.08.2014 р.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч. 3 ст. 64 ЖК України, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно статей 156, 157 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 про виселення відповідачки ОСОБА_4, яка була членом його сім'ї, із спірного жилого приміщення, як особу, яка систематично порушує правила співжиття, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. Систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність є обов'язковою умовою виселення особи.

Наданий стороною позивача висновок ДІМ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 11.06.2014 р. ( а.с. 15 ), зроблений за результатами перевірки по матеріалах за заявою ОСОБА_3, не підтверджує позовних вимог, оскільки, стосується заяви позивача до правоохоронних органів про виселення відповідача, а не вчинення останньою перешкод у користуванні будинком.

Пред'являючи вимоги про виселення, позивач також посилався на ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Разом з тим, у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів про наявність перешкод у здійсненні права позивача користування та розпорядження свої майном відповідачкою.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.>М. Петришин