Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про поновлення права іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про поновлення права іпотеки.

Позовні вимоги мотивувало тим, що у забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, між позичальником та банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежилі приміщення підвалу № № 44, 45, 46, 47 в літ «А9», загальною площею 139,5 кв. м, будинку АДРЕСА_1.

Проте у жовтні 2010 року, у зв'язку із визнанням фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 банкрутом, було проведено аукціон з продажу нерухомого майна, на якому були продані нежилі приміщення, передані в іпотеку банку, ОСОБА_1, який в свою чергу у червні 2011 року продав спірну нерухомість ОСОБА_2, проте кошти від реалізації іпотечного майна не були використані для погашення кредитної заборгованості, що порушило права банка.

Посилаючись на викладене й на те, що постановою Вищого господарського суду України від 12 липня 2011 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 19 липня 2010 року про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 банкрутом та провадження у справі припинено, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило позов задовольнити та поновити право іпотеки.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року, позов задоволено.

Поновлено право іпотеки ПАТ «Державний ощадний банк України» на нежилі приміщення № № 44, 45, 46, 47 в літ «А9», загальною площею 139,5 кв. м, будинку АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 на умовах іпотечного договору.

Визнано ОСОБА_2 іпотекодавцем за договором іпотеки від 11 серпня 2008 року.

Внесено запис у Державний реєстр іпотек про обтяження іпотекою вказаних нежилих приміщень, а також запис у Державний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження нежилих приміщень.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції, виходив з того, що реалізація нерухомого майна банкрута, яке є предметом іпотеки, у межах ліквідаційної процедури не припиняє іпотеку, а зберігає її чинність при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відтак право на неї може бути поновлено.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що 11 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» , що є правонаступником ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 77 191 доларів США строком до 10 серпня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах і порядку, визначеному цим договором.

У забезпечення вказаного договору між банком та ОСОБА_3 того ж дня було укладено договір іпотеки, предметом якого були нежилі приміщення підвалу № № 44, 45, 46, 47 в літ «А9», загальною площею 139,5 кв. м, будинку АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 грошових зобов'язань виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 19 серпня 2011 складала 662 920 грн.

Постановою господарського суду Харківської області від 19 липня 2010 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Цією ж постановою скасовані всі арешти та заборони накладені на майно боржника.

20 жовтня 2010 року проведено аукціон з продажу нерухомого майна ОСОБА_3 , за наслідками якого нежилі приміщення підвалу № № 44, 45, 46, 47 в літ «А9», загальною площею 139,5 кв. м, будинку АДРЕСА_1, були продані ОСОБА_1

29 червня 2011 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу продав вказані нежилі приміщення ОСОБА_2

Постановою Вищого господарського суду України від 12 липня 2011 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 19 липня 2010 року про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 банкрутом та провадження у справі припинено.

Отже спірне нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним між банком і боржником, відчужено в процесі ліквідаційної процедури боржника.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/T234300.html?pravo=1>.

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_929740/ed_2015_05_14/pravo1/T234300.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_930040/ed_2015_05_14/pravo1/T234300.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/T234300.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-58 цс 13 від 26 червня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив, не встановив усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для її вирішення, не врахував, що предмет іпотеки реалізований у процедурі банкрутства боржника (ліквідаційної процедури), обтяження іпотекою спірної нерухомості на час придбання його ОСОБА_1, а потім ОСОБА_2 не було, а тому відповідачі придбали спірні нежилі приміщення, які не були предметом іпотеки й до набувачів вказаного майна не перейшли права і обов'язки іпотекодавця, що виключає можливість застосування ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

І.К. Парінова

В.О. Савченко