У Х В А Л А

15 вересня 2015 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Черновськой Г.В. ознайомившись із заявою ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Одночасно з даним позовом до суду надійшла заява від позивача про забезпечення позову по даній цивільній справі, в якій заявник просить суд з метою забезпечення позовних вимог по даній справі накласти арешт на все нерухоме майно належне ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1, паспорт серії АК № 058672, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 05 березня 1998 року) в межах ціни позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується встановленням забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з даною заявою, враховуючи, що заявником не надано відомостей для ідентифікації певного обєкту нерухомого майна належного відповідачу на праві власності (при цьому до позову додана інформаційна довідка щодо нерухомого майна, належного іншій фізичній особі), а у разі задоволення даної заяви державним органом, на який покладено обовязок щодо внесення відповідних відомостей до реєстру про накладання арешту на нерухоме майно, такий арешт буде накладено на все нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, оскільки встановлення вартості того чи іншого обєкту нерухомого майна не входить до компетенції цього державного органу не вбачається підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову, оскільки її вимоги не є співмірними з позовними вимогами.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових кошті відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Г.В. Черновськой