Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалася на те, що 19 листопада 2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № DNDVGO00000443, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 427 200 доларів США на термін до 19 листопада 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв'язку з чим, станом на 01 вересня 2014 року має заборгованість в сумі 618 659,70 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту в сумі 182 132,54 доларів США, заборгованості про процентам за користування кредитом в сумі 123 110,28 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 49 241,40 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 264 175,48 доларів США. На підставі цього, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 618 659,70 доларів США та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNDVGO00000443 від 19 листопада 2007 року в сумі 384 484,22 доларів США, що еквівалентно 5 040 588,12 грн, що складається з заборгованості по кредиту в сумі 182 132,54 доларів США , що еквівалентно 2 387 757,60 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 123 110,28 доларів США, що еквівалентно 1 613 975,77 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 49 241,40 доларів США, що еквівалентно 645 554,75 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в сумі 30 000 доларів США, що еквівалентно 393 300 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині зменшення неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNDVGO00000443, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 427 200 доларів США на термін до 19 листопада 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно, в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував, в зв'язку з чим, станом на 01 вересня 2014 року має заборгованість в сумі 618 659,70 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту в сумі 182 132,54 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 123 110,28 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 49 241,40 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 264 175,48 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком, наданим до позовної заяви.

У матеріалах справи наявна довідка про курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 01 вересня 2014 року (день проведення розрахунку), який становить 13,11 грн. за один долар США.

Як вбачається з позову, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором в сумі 264 175,48 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843688/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Із матеріалів справи вбачається, що з грудня 2008 року відповідачем ОСОБА_4 почали допускатися порушення умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, однак протягом вказаного тривалого часу позивач не вжив заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку, сприяючи тим саме збільшенню розміру заборгованості та пені.

Вирішуючи спір в частині пені, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про зменшення суми пені, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором в сумі 264 175,48 доларів США, однак вказана сума значно перевищує як розмір отриманого кредиту, так і розмірі заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та судове рішення апеляційної інстанції не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року в частині зменшення суми пені та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік