Справа № 489/3532/15-ц
Номер провадження 2-с/489/50/15
Ухвала

Іменем України

13 листопада 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 (далі-заявник) на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ,

встановив

В жовтні 2015 року до суду надійшла скарга заявника, в якій він вказував на те, що відносно нього державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. В рамках цього виконавчого провадження на все нерухоме майно заявника накладено арешт. У зв'язку з повним фактичним виконанням рішення виконавче провадження закрито, проте арешти накладені державним виконавцем ним не зняті.

Зазначив, що на сьогодні він позбавлений можливості на реалізацію наданих законодавством прав, зокрема, на розпорядження своєю власністю, а тому змушений звернутись до суду за захистом останніх.

Просив суд зобов'язати державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна, що належить заявнику.

Скаржник в судовому засіданні вимоги підтримав.

Представник Ленінського ВДВС ММУЮ заперечував проти задоволення скарги.

Дослідивши докази долучені до справи, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до Листа начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби ММУЮ ОСОБА_2 від 23.10.2015 №41918 державним виконавцем 04.04.2011 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №2-1558 від 27.01.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 361,00 грн. 25.06.2011 виконавче провадження було закінчено на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження". 14.02.2015 згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення за закінченням строку зберігання матеріали виконавчого провадження було знищено. Тому начальником було рекомендовано звернутися до суду.

Згідно з довідкою від 19.10.2015 за №151019/205 ОСОБА_1 не має заборгованості перед стягувачем ПАТ КБ "Приватбанк".

З Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 16.10.2015 вбачається, що на нерухоме майно заявника накладено арешт.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу ч. 2 ст. 387 ЦПК України в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Судом встановлено, що на даний час виконавче провадження закінчене, а його матеріали згідно Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення строку зберігання від 14.02.2015 - знищено.

Як встановлено в ході розгляду справи, фактично арешт з майна заявника при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження знятий не був, і на момент розгляду скарги перебуває під забороною.

Враховуючи вимоги законодавства України та обставини справи дають підстави суду скаргу заявника задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 383, 386, 387 ЦПК України суд

ухвалив

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції - задовольнити.

Зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 13.02.2011 на все нерухоме майно ОСОБА_1 і заборону на його відчуження.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня при проголошенні ухвали - з дня її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв