Справа № 128/3463/15-ц
05 листопада 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,
за участю секретаря Воробей В.М.,
та представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,
В судовому засіданні 05.11.2015 року представники позивача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю. Представник ОСОБА_1 пояснила, що аліменти на утримання спільної дитини сторін ОСОБА_5 призначено з 2013 року, проте їх відповідач не сплачує. На даний час позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, від якого народила ще одну дитину, тому наявних в сім'ї позивача коштів на утримання також дочки ОСОБА_5 не вистачає. Дитина часто хворіла, що підтверджується відповідними довідками. Квитанції надані на сплату ліків, на харчування. Позивачем було сплачено 900 грн. на школу, яку відвідує дочка ОСОБА_5. Крім того, позивач несе витрати на електроенергію. Теперішній чоловік позивача отримує лише 1225 грн. Вказаних коштів не вистачає. Позивач підробляє на тимчасових заробітках та отримує соціальну допомогу на іншу дитину. Розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі, оскільки згідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання (23.09.2015 року, 19.10.2015 року та 05.11.2015 року) не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином. Заяв про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, судова повістка направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області, наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 30.08.2000 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. На зазначену адресу судом було направлено відповідачу пакет документів по справі та судові повістки про виклик до суду, які відповідно до поштових повідомлень були повернуті з відмітками «за закінченням терміну зберігання».
Частина 5 статті 74 ЦПК України передбачає, що у разі відсутності фізичних осіб, що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
З огляду на вищезазначене, зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Врахувавши думки та пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що сторони по справі позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.09.2011 року було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 12).
За період перебування сторін в шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_5, батьком якої є відповідач ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.09.2006 року (а.с. 15).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2013 року по цивільній справі № 128/5551/13-ц задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини; стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується наданою суду копією вказаного рішення (а.с. 13).

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно п.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З долучених до позову документів - довідок № 283 від 01.09.2015 року та № 645 від 02.09.2015 року, виданих Парпуровецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області; листа № 212 від 03.09.2015 року Хижинецької ЗОШ І-ІІІ ступенів Вінницького району Вінницької області; актів опитування сусідів ОСОБА_3 (ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15), від 20.08.2015 року; довідки-характеристики № 282 від 01.09.2015 року, виданої Парпуровецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, вбачається, що вихованням дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається виключно позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 участі у вихованні дитини не бере (а.с. 18, 19, 20, 21, 22).

Позивач зазначає, що сама вона не в змозі забезпечити всі потреби дочки ОСОБА_5, тому вважає за доцільне змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму, що складає 1000 грн., в зв'язку з тим, що відповідач матеріально спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки в такому розмірі, є фізично здоровим, працює неофіційно, за медичною допомогою до медичного закладу не звертався, що підтверджується копією довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» (а.с. 27), інших неповнолітніх дітей не має.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Докази, додані позивачем до заявленого позову про зміну розміру аліментів, підтверджують лише обставини, що позивач самостійно здійснює обов'язок щодо виховання дочки ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_4 від обов'язку виховання ухиляється, а обов'язок щодо утримання дитини ОСОБА_5 виконує лише частково.

Щодо довідки від 22.07.2015 року, виданої сімейним лікарем ОСОБА_16, ксерокопія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 24), суд не приймає її до уваги, оскільки суду не надано для огляду в судовому засіданні оригіналу такої довідки, печатка лікаря на ксерокопії такої довідки майже не проглядається. Крім того, ксерокопія даної довідки підтверджує лише те, що ОСОБА_5 на протязі року (без зазначення якого року) часто хворіла простудними захворюваннями.

На підтвердження обставин, що на хвороби дочки ОСОБА_5 позивач понесла відповідні втрати, позивачем до позовної заяви додано копії фіскальних чеків, однак їх суд також не приймає до уваги, так як вони не підтверджують обставин, що саме вказані в фіскальних чеках ліки придбавалися для лікування ОСОБА_5, оскільки в підтвердження своїх вимог ні позивачем, ні її представниками не надано доказів, що саме такі ліки призначалися лікарями ОСОБА_5.

Щодо копій нефіскальних чеків на понесені витрати на придбання продуктів харчування, які понесла позивач, суд оцінює їх критично, оскільки не надано доказів, що ОСОБА_5 потребує якогось особливого харчування, яке потребує витрачання значних коштів. На придбання продуктів харчування та інші потреби для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини ОСОБА_5 судовим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2013 року з відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2013 року до досягнення дитиною ОСОБА_5 повноліття.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин які зумовлюють необхідність зміни розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2013 року, та не надано доказів в підтвердження зміни в кращу сторону матеріального стану відповідача, відсутні відомості про отримання відповідачем нерегулярних та мінливих доходів, або їх отримання в натуральній формі для призначення аліментів в твердій грошовій сумі, в зв'язку з цим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до копії довідки-розрахунку, заборгованість по сплаті аліментів гр. ОСОБА_4 станом на 31.08.2015 року складає 12995 грн. (а.с. 14).

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості зі сплати аліментів присуджених за рішенням суду.

Сплата аліментів згідно ст. 187 СК України здійснюється в добровільному порядку, та в тому випадку, коли один із батьків подав заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Водночас, частинами 1, 2, 3, 10 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, вирішується лише спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів.

Крім того, суд роз'яснює позивачу, що ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Таким чином, ні положення Сімейного кодексу України, ні положення Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання відповідного позову в судовому порядку. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Відтак нарахована сума заборгованості по сплаті аліментів підлягає стягненню в судовому порядку тільки у випадку її виникнення на підставі добровільної сплати аліментів відповідачем, а не в результаті її виникнення після примусового стягнення в судовому порядку, оскільки в такому разі аліменти стягуються в порядку виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за виконавчим листом є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2013 року у справі № 128/5551/13-ц є похідними від вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тому вони також не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 10, 11, 57-59, 60, 74, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська