РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Груздєві П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Токмацької міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 яким просить надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виготовлення проїзних документів для виїзду до тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим для неповнолітнього сина, ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу і згоди батька - ОСОБА_2; надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд неповнолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, а саме до тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим за місцезнаходженням житла, яке належить матері неповнолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовує наступним.

Позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 27.12.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АС № 003282.

Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АП № 254850.

До червня 2015 року вона з сином мешкала на тимчасово окупованій території АР Крим, де має на праві власності квартиру за адресою: м. Севастополь, вул. Піщенко Колі. буд.21. кв.5, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.02.2013 року. Влітку позивач з сином приїхала до міста Токмак, але у зв'язку з відсутністю роботи мала намір повернутися до АР Крим разом з сином. На кордоні сину не дозволили виїхати до тимчасово окупованої території АР Крим, оскільки відсутній дозвіл батька. Тому вони вимушені були повернутися до м. Токмак та наданий час мешкають у позивача матері, ОСОБА_4 за адресою: вул. Куйбишева, 39/26 у м. Токмак, а відповідач виїхав до АР Крим і місце його перебування наразі позивачу не відомо.

На даний час, наскільки їй відомо, відповідач знаходиться та працює на тимчасово окупованій території АР Крим. Вона декілька разів намагалася звертатися до відповідача по телефону та через знайомих з проханням передати відповідачу пропозицію про надання згоди на виїзд дитини разом з нею до АР Крим, але всі її старання залишаються без відповіді.

В свою чергу, відповідач безпідставно створює перешкоди в виїзді дитини у позивача супроводі до тимчасово окупованої АР Крим, без пояснення будь-яких причин не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини, при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його поведінку, не наводить, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Неодноразові позивача прохання надати дозвіл на виїзд до АР Крим неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між нею та відповідачем не врегульовано.

Раніше відповідач перешкод в перетинанні кордону сином не чинив, про що свідчить виготовлений 15.07.2015 року закордонний паспорт, дозвіл на який відповідач надав.

Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному, гармонічному, духовному, моральному розвитку.

До 7 класу син навчався в м. Севастополь про що свідчить табель успішності учня, особова справа № Д-78 учня Севастопольської ЗОНІ № 41 ОСОБА_3 результати навчальних досягнень учня.

На даний час син вимушений ходити до іншої школи, а саме до Токмацької ЗОШ №6 про, що свідчить довідка №72 від 23.09.2015 року, звикати до іншого колективу і буде вимушений мешкати окремо від матері, оскільки вона має намір тимчасово виїхати до АР Крим, працювати та мати можливість матеріально утримувати та належним чином виховувати свою дитину, так як відповідач жодної участі у вихованні та утриманні сина не приймає - ні моральної ні матеріальної.

Крім того, виїзд сина з нею до АР Крим вочевидь здійснюється в його інтересах та сприятиме його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, оскільки вихованням сина повинна займатися мати, а не бабуся та повернення дитини до школи в яку він ходив шість років, до звичного кола спілкування повернуть дитині урівноваженість та спокій.

Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд неповнолітньої дитини до тимчасово окупованої території АР Крим, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав, та з метою захисту порушених відповідачем прав дитини, вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньому ОСОБА_3.

Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позивач турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду до АР Крим, де дитина прожила майже все своє дитинство і буде мати можливість мешкати разом з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 № 231.

У відповідності до положень частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно пункту 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон, п.18 зазначених Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Будь-які обмеження чи заборони, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 до АР Крим для тимчасового перебування, відсутні.

Крім того, ч. 1 ст. 257 СК України, визначає, що баба, дід прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон а відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянина України, затверджених постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 року з наступними змінами і доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний проміжок часу перебування у цій державі.

Правовий режим тимчасово окупованої території АР Крим і м. Севастополя визначений в спеціальному Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який законодавчо закріплює права громадян України, які мешкають на вказаній території або прибули з неї до іншої території України.

Позивач не вказує у позовних вимогах конкретний час відвідування нею разом з сином своїх батьків, які мешкають на території України, однак сукупність доказів та особливість конкретної ситуації, що склалася, з врахування прав та інтересів як неповнолітньої дитини та дідуся з бабусею, вона вважає, що їх спілкування у будь-який зручний для обох сторін час відповідає інтересам обох сторін.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністюі, позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав. За таких підстав суд ухвалив про заочний порядок розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що надання згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини в судпроводі матері до тимчасово-окупованої території АР Крим відповідає інтересам дитини, яка більшу частину дитинства провела в м. Севастополі, де має постійне місце проживання та навчання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 до 27.12.2005 року Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АП №254850 від 19.08.2003 року, актовий запис № 483,

Шлюб з відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АС № 003282 від 27.12.2005 року.

До червня 2015 року пзивач з сином мешкала на тимчасово окупованій території АР Крим, де має на праві власності квартиру за адресою: м. Севастополь, вул. Піщенко Колі. буд.21. кв.5, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.02.2013 року. Влітку позивач з сином приїхала до міста Токмак, але у зв'язку з відсутністю роботи мала намір повернутися до АР Крим разом з сином. На кордоні сину не дозволили виїхати до тимчасово окупованої території АР Крим, оскільки відсутній дозвіл батька. Тому позивач з сином вимушені були повернутися до м. Токмак та на даний час мешкають у матері позивача, ОСОБА_4 за адресою: вул. Куйбишева, 39/26 у м. Токмак, а відповідач виїхав до АР Крим і місце його перебування наразі не відомо.

Зазначені обставини підтверджуються крім іншого копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копіями табелів успішності учня, копією особової справи, копією довідки Токмацької загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 Відділу освіти Токмацької міської ради № 72 від 23.09.2015 року.

Батько дитини ОСОБА_2, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини до окупованої території АР Крим. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

У ст. 16 Закону України Про охорону дитинства від 2001 зазначено, що батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними. Відповідно до ст. 5 п. 1 Конвенції про контакт з дітьми, яку було ратифіковано Україною 20.09.2006 та яка набрала чинності 01.04.2007, з урахуванням найвищих інтересів дитини може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв'язки з дитиною. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Згідно п. п. 17, 18 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Токмацької міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виготовлення проїзних документів для виїзду до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим для неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу і згоди батька - ОСОБА_2.

Надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд неповнолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, а саме до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим за місцезнаходженням житла, яке належить матері неповнолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може подати до Токмацького районного суду Запорізької області заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: (підпис)

з оригиналом згідно

Суддя: