Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1781/15-ц

18 листопада 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районнй суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді - Безбородько В.А.

секретаря - Дмитрук С.І.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що відповідно до укладеного договору №ВLаЖГА00019053 від 16.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3, останній надано кредит в розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, також щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідач зобов'язалася здійснювати погашення кредиту згідно умов договору.

Причиною звернення до суду послужило те, що відповідач порушила свої зобов»язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредиту, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 27.08.2015 року становить 21118,04 грн.

Просить стягнути з відповідача в користь банку заборгованість за договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00019053 від 16.03.2011 року в сумі 21118,04 грн., справу слухати у відсутності їх представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що згідно розділу І спеціальної частини договору банківського обслуговування № ВLаЖГА00019053 від 16.03.2011 року термін повернення кредиту - 16.03.2012 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Трьох річний строк позовної давності сплив 16.03.2015 року, таким чином позивач пропустив строк позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 16.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00019053, згідно якого останній надано кредит в національній валюті у сумі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення по 16.03.2012 року.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається зі змісту договору, погашення заборгованості здійснюється у вигляді щомісячного платежу, який включає в себе: заборгованість за кредитом, відсотками та комісією за управління кредитом.

Однак відповідач протягом дії кредитного договору порушувала його умови, внаслідок чого станом на 27.08.2015 року у неї наявна заборгованість в сумі 21118,04 грн., яка складається із:

-заборгованості за кредитом - 4115,68 грн.;

-відсотків за користування кредитом - 1119,95 грн.,

-комісії за РО - 945 грн.,

-неустойки (штраф, плата за пропуск платежів) - 14937,41 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012р. № 5: «у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)».

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла довідатись про порушення свого права.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Судом встановлено, що згідно п. 1.4 договору банківського обслуговування №ВLаЖГА00019053 строк кредитування становить: з дня фактичного надання кредиту на умовах договору включно по дату, визначену в п.2 Спеціальної частини договору «термін повернення коредиту» - 16.03.2012 року.

Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов»язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ( ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно із частиною другою ст..1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 ЦК України.

Отже, як вбачається з графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі цього договору, а саме розрахунок повинен був здійснюватися 16 числа кожного місяця, термін погашення боргу - 16.03.2012 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 вбачається, що останній платіж по кредиту нею проведено 16.06.2011 року, тобто з цього часу почався перебіг трирічного строку позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Вказаний строк позовної давності в даному випадку закінчився в червні 2014 року. Позивач звернувся до суду 03.09.2015 року з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з пропущенням трирічного строку позовної давності. При цьому позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено, в той час, як ст.259 ЦК України встановлює необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено представником відповідача, є підставою для відмови у позові ( ч.4ст.267 ЦК України).

Верховним Судом України,у справі № 6-20цс14 було висловлено обов'язкову для усіх судів правову позицію, щодо того, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до ст..261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов ( правова позиція ВСУ у справі № 6-160цс14).

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право банку на отримання боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним, проте таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском останнім строку позовної давності, а тому позов не підлягає до задоволення у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

На підставі ст. ст.251-153, 257, 267,1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 61, 197, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Безбородько В.А.

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2015 року