Справа № 492/91/15-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
18 листопада 2015 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арцизі Одеської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що зазначений будинок є власністю позивачки. У вказаному будинку за згодою колишніх власників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 Відповідач ніколи в будинку не проживав, з'явився за весь час лише один раз, та на прохання знятися з реєстраційного обліку нічого не відповівши знову зник. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, в якому вона проживає. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивачкам необхідно для того, щоб вільно розпоряджатися своїм правом власника - продати будинок.
Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, при цьому відповідно до письмової заяви представник позивачки позовну заяву підтримав, просив задовольнити її у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача у судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик до суду надсилалися за зареєстрованим його місцем проживання, відомості про яке отримані судом в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, однак згідно поверненим повідомленням відповідач за цією адресою не проживає, а відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судові повістки про виклик відповідача до суду також надсилалися судом за фактичним його місцем проживання, яке вказане відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення. Судові повістки були вручені відповідачу, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями про вручення.
Зі згоди представника позивачки, що викладена в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з договорів дарування від 3 травня 2012 року (а.с. 5, 6) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, подарували своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 4 - 7) 4/25 частин та 21/25 частину, відповідно, будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 2840 кв.м., про що до Державного реєстру правочинів були внесені реєстраційні записи (а.с. 12). Крім того, на підставі зазначених документів, що підтверджують право власності, власником вказаного будинку зазначена ОСОБА_1, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 17.04.2012 року (а.с. 9).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18 травня 2012 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 85 (а.с. 8).
Згідно копії паспорту позивачки, а також довідки Арцизької міськради Одеської області, Арцизького РС ГУДМС України в Одеській області ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, 17). Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 з 2011 року підтверджується актом опитування свідків (а.с. 14, 15).
Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19 березня 2013 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_1 задоволено частково та ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, який належить позивачці на праві приватної власності (а.с. 19 - 20). Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 19 липня 2013 року за заявою відповідача згадане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 27), а ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 08 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с. 28).
Отже, в судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше одного року, що підтверджується вищезазначеними дослідженими доказами. Також такого висновку суд приходить виходячи з того, що звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 зазначив, що проживає у м. Первомайськ Миколаївської області.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1 статті 71 ЖК України загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад шість місяців в жилому приміщенні. Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад шість місяців без поважних причин.
Ці норми закону є гарантією житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання, однак вони встановлюють різну правову природу та особливості припинення права користування жилим приміщенням (ст. ст. 71, 72 ЖК України стосуються збереження жилого приміщення за наймачем або членом його сім'ї в будинках державного і громадського фонду, а ст. 405 ЦК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в приватному жилому фонді).
Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.
В судовому засіданні встановлено, що даний спір виник між позивачкою, яка є власником житлового будинку згідно договору дарування та відповідачем, у зв'язку з чим чинним є правило ст. 405 ЦК України.
Як встановлено в судовому засіданні із досліджених доказів, відповідач не проживає АДРЕСА_1, біль ніж один рік без поважних причин, також його відсутність за вказаною адресою понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті.
Суд вважає, що, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 не проживає на спірній житловій площі, його можна визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.
У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст. ст. 71, 72, ч. 2 ст. 107 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1
Наявне рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.
Повторне заочне рішення може бути оскаржено позивачем та відповідачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду С.П. Борисова