Справа № 180/2183/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем Завадською А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Марганець цивільну справу за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 в порядку права зворотньої вимоги (регресу) грошових коштів в розмірі 492 350,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 жовтня 2010 року на залізничому переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Призніпровської залізниці сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: о 8 год.58 хв. водій автобуса БАЗ-А079,04 «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, незважаючи на заборонені сигнали автоматичної світлофорної та звукової сигналізації та оповіщувальні звукові сигнали електровоза ВЛ-8 № 1583, що прямував без вагонів поїздом № 4502, виїхав на залізничну колію. Помітивши, що автобус почав рух в сторону переїзду, машиніст електровозу застосував екстрене гальмування, однак зіткнення з автобусом уникнути не вдалося. Згіно висновків Акту розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, надання допомоги постраждалим і членам сімей загиблих від 12 жовтня 4 листопада 2010 року, складеного урядовою комісією, призначеною розпорядженням Премєр-міністра України від 12.10.2010 року № 1951-р, основною причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автобусу БАГ-А079.04 ОСОБА_3 пунктів 20.2 та 20.5 Правил дорожнього руху в частині проїзду залізничного переїзду на включений заборонений сигнал світлофора та звуковий сигнал. Супутними причинами ДТП, в тому числі, є: порушення перевізником «ПП ОСОБА_2В.» та механіком ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, та наказу Мінтрансзвязку від 05.08.2008 № 974 «Порядок перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками» в частині відсутності належного контролю за технічним станом автобусу перед виїздом на маршрут в частині тонування бокових (лівого та правого) скла, розташованих на рівні робочого місця водія; порушення перевізником «ПП ОСОБА_2В.» наказу Мінтрансзвязку від 05.08.2008 № 975 «Про затвердження Порядку проведення інструктажів стажування водіїв колісних транспортних засобів» в частині проведення інструктажів та стажування з водієм автобусу ОСОБА_3.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2013 року, який набрав чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Судом встановлено, що ОСОБА_2, в порушення вимог нормативно-правових актів про охорону праці громадянином-субєктом підприємницької діяльності, допустив до керування транспортним засобом водія ОСОБА_3, не провівши йому стажування, навчання, інструктажів, що і стало причинно-наслідковим звязком у настанні дорожньо-транспортної події й призвело до загибелі 45 людей (пасажирів і водія), а також до інших тяжких наслідків заподіяло 8 пасажирам тілесних ушкоджень.

З огляду на обставини трагедії, Марганецьким міським судом Дніпропетровської області були розглянуті цивільні справи за позовами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 та АТ «СГ «ТАС» про стягнення моральної та матеріальної шкоди. На виконання вказаних рішень ДП «Придніпровська залізниця» самостійно виконано солідарний обовязок перед позивачами та сплачено грошові кошти у розмірі 492 350,00 грн.

Позивач просить стягнути вказану суму з ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки, дія якого стала причиною ДТП.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, й додатково пояснила, що ДП «Придніпровська залізниця» просить стягнути з ОСОБА_2 100 відсотків понесеної шкоди, оскільки урядовою комісією за результатами розслідування причин ДТП не встановлено жодного порушення з боку залізниці, які стали або могли стати однією із супутних причин ДТП, що сталася 12 жовтня 2010 року.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і пояснив, що він не повинен відшкодовувати Державному підприємству «Придніпровська залізниця» 100 відсотків відшкодованої позивачем шкоди, оскільки дорожньо-транспортна подія 12 жовтня 2010 року на залізничому переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Призніпровської залізниці сталася також з вини ДП «Придніпровська залізниця». В обґрунтування своїх заперечень послався на висновок судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 8165, який був складений експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса у кримінальній справі № 49/3034/1, та на кримінальну справу № 1-296/11 за обвинуваченням ОСОБА_10, начальника Нікопольської дистанції колії ДП «Придніпровська залізниця», у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.276 КК України. Крім того, 01.10.2010 року за вих.№ 14/5-1024 на імя начальника Нікопольської дистанції колії ОСОБА_10 відділом ДАІ для обслуговування адміністративної території м.Марганець направлено лист-пропозицію встановити на залізничному переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець фотофіксаторів порушень водіями правил проїзду залізничних переїздів, обладнати залізничний переїзд автоматичними засобами для примусового зупинення руху транспортних засобів, у звязку з автобусним рухом через залізничний переїзд встановити автоматичні шлагбауми для перекриття проїзної частини на всю ширину. На думку відповідача, якби ДП «Придніпровська залізниця» обладнала вказаний залізничний переїзд автоматичними засобами для примусового зупинення руху транспортних засобів (автоматичними шлагбаумами) аварія не сталася б.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємоповязаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам (пункт 3).

Як встановлено судом, 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці, розташованому поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до Акту розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці від 12 жовтня 4 листопада 2010 року, автобус БАЗ-А079.04 «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, незважаючи на заборонні сигнали автоматичної світлофорної та звукової сигналізації та оповіщувальні звукові сигнали електровоза ВЛ-8 №1583, виїхав на залізничний переїзд 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці.

У цей же час до переїзду наближався електровоз ВЛ-8 №1583, що прямував без вагонів поїздом №4502. Помітивши, що почав рух автобус в сторону переїзду, машиніст застосував екстрене гальмування, але уникнути зіткнення з автобусом не вдалося.

Внаслідок ДТП 45 осіб, серед яких водій автобуса, загинули, а ще 8 пасажирів автобуса отримали тілесні ушкодження.

За виконавчим листом № 2/180/52/15, виданим Марганецьким міським судом 08.06.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8, Державним підприємством «Придніпровська залізниця» сплачено стягувачу 97 450,00 грн. (копія платіжного доручення № 4475 від 18.06.2015 року) (а.с.29, 30).

За виконавчим листом № 2/180/397/2015, виданим Марганецьким міським судом 26.06.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, Державним підприємством «Придніпровська залізниця» сплачено стягувачу 97 450,00 грн. (копія платіжного доручення № 5000 від 07.07.2015 року) (а.с.31, 32).

За виконавчим листом № 2/180/383/2015, виданим Марганецьким міським судом 15.06.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, Державним підприємством «Придніпровська залізниця» сплачено стягувачу 100 000,00 грн. (копія платіжного доручення № 4931 від 24.06.2015 року) (а.с.33, 34).

За виконавчим листом № 2/180/415/2015, виданим Марганецьким міським судом 19.05.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_11, Державним підприємством «Придніпровська залізниця» сплачено стягувачу 97 450,00 грн. (копія платіжного доручення № 4562 від 12.06.2015 року) (а.с.35, 36).

За виконавчим листом № 2/180/43/2015, виданим Марганецьким міським судом 07.07.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_9, Державним підприємством «Придніпровська залізниця» сплачено стягувачу 100 000,00 грн. (копія платіжного доручення № 5347 від 21.07.2015 року) (а.с.37, 38).

Таким чином, на виконання вказаних рішень ДП «Придніпровська залізниця» самостійно виконало солідарний обовязок перед позивачами та сплатило грошові кошти на загальну суму 492 350,00 грн.

За нормою ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2013 року, який набрав чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Судом встановлено, що ОСОБА_2, в порушення вимог нормативно-правових актів про охорону праці громадянином-субєктом підприємницької діяльності, допустив до керування транспортним засобом водія ОСОБА_3, не провівши йому стажування, навчання, інструктажів, що і стало причинно-наслідковим звязком у настанні дорожньо-транспортної події й призвело до загибелі 45 людей (пасажирів і водія), а також до інших тяжких наслідків заподіяло 8 пасажирам тілесних ушкоджень.

Отже, вина відповідача встановлена вироком суду, а тому ДП «Придніпровська залізниця» має право зворотньої вимоги (регресу) до відповідача, як винної особи.

Що стосується розміру стягнення з ОСОБА_2 виплачених постраждалим сум відшкодування, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_2 100 відсотків понесеної шкоди, оскільки урядовою комісією за результатами розслідування причин ДТП не встановлено жодного порушення з боку залізниці, які стали або могли стати однією із супутних причин ДТП, що сталася 12 жовтня 2010 року. Зокрема, основною причиною ДТП зазначене порушення водієм автобуса БАЗ-А079.04 ОСОБА_3 п.п.20.2, 20.5 Правил дорожнього руху в частині проїзду залізничного переїзду на включений заборонений сигнал світлофора та звуковий сигнал, й не визначено жодного порушення з боку залізниці: недоліків у облаштуванні та утриманні залізничного переїзду 115 км + 566м перегону Нікополь-Марганець, в роботі інших технічних засобів, якими облаштований зазначений переїзд. Також не встановлено порушень у діях причетних працівників Придніпровської залізниці.

Але з вказаним суд не може погодитись, оскільки відповідно до постанови Марганецького міського суду від 05.10.2011 року по кримінальній справі № 1-296/11 вина працівника Придніпровської залізниці ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.276 КК України, встановлена.

ОСОБА_10 звинувачувався у тому, що, працюючи на посаді начальника Нікопольської дистанції колії ДП «Придніпровська залізниця», не забезпечив безпечний рух залізничного транспорту, чим порушив ст.ст.12, 22, 23 Закону України «Про залізничний транспорт», п.2.6, п.3.3 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів, затвердженої наказом Міністерства транспорта та звязку України № 54 від 26.01.2007 року. А саме, в період часу вересень-листопад 2009 року відповідно до наказу ДП «Придніпровська залізниця» № 113/н від 02.03.2009 року «Про заходи зі своєчасного виконання ремонтно-дорожніх робіт в 2009 році» організував виконання робіт з капітального ремонту дільниці колії Нікополь-Марганець й залізничного переїзду з діючим автобусним рухом 115 км + 556 м. При цьому ОСОБА_10 не вжив заходів по обладнанню вказаного залізничного переїзду пристроями переїздної автоматики з використанням основних та додаткових автоматичних (напівавтоматичних) шлагбаумів для повного перекриття проїздної частини автомобільного шляху в обох напрямках руху, як передбачено п.2.6, п.3.3 вказаної Інструкції, не погодив в органах державного нагляду за дотриманням законодавства, правил, норм і стандартів безпеки дорожнього руху, проектну документацію на виконання зазначених ремонтних робіт вимогам правил, нормативів і стандартів з безпеки дорожнього руху, не забезпечив приймання закінчених робіт з ремонту зазначеного залізничного переїзду з участю органів державного нагляду за дотриманням законодавства, правил, норм і стандартів безпеки дорожнього руху на відповідність забезпечення безпеки дорожнього руху. В результаті цих дій залізничний переїзд з функціонуючим автобусним рухом перегону станцій Нікополь-Марганець пристроями переїзної автоматики з використанням основних та додаткових автоматичних (напівавтоматичних) шлагбаумів для повного перекриття проїжджої частини автомобільної дороги в обох напрямках руху не обладнаний, як цього вимагають правила безпечного руху, чим створено небезпеку для життя людей та настання інших тяжких наслідків, зокрема дорожньо-транспортних пригод за участю одночасно двох видів транспорту.

Тобто, дії ОСОБА_10 були кваліфіковані за ч.1 ст.276 КК України, як порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки транспорту, що створило небезпеку для життя людей або настання інших тяжких наслідків.

ОСОБА_10 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.276 КК України на підставі п.«в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року, кримінальну справу по його обвинуваченню закрито. Але відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Отже, дослідивши постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.10.2011 року у кримінальній справі № 1-296/11 за обвинуваченням ОСОБА_10, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_10, як працівник ДП «Придніпровська залізниця», визнано винним за ч.1 ст.276 КК України: порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки транспорту, що створило небезпеку для життя людей або настання інших тяжких наслідків.

Крім того, висновком судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 8165, який був складений експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса у кримінальній справі № 49/3034/1 встановлено, що недотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, механіком ПП «Ремсервіс АТП-11211» ОСОБА_4, комісією, якою 24.09.2010 року було проведено обстеження експлуатаційного стану залізничного переїзду 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець, власником переїзду 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець вимог ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону праці», пунктів 3.1, 3.17, 4.1, 6.3, 6.4, 6.5 Типового положення про порядок проведення навчання та перевірку знань з охорони праці, пунктів 2.6, 2.18, 2.23 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів сприяло настанню ДТП.

Відповідно до п.8 ПостановиПленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобовязання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобовязанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобовязанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Ступінь вини володільців джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоди, не визначено, тому відповідальність у частці відповідно до вини визначити неможливо.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не є єдиною особою, чиї дії сприяли настанню дорожньо-транспортної події, що сталася на залізничому переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Призніпровської залізниці, з нього не може бути стягнуто 100 відсотків відшкодованої позивачем шкоди. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти у порядку регресу на користь позивача в розмірі Ѕ частини відшкодованої моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані зі сплатою судового збору пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.1190, 1191 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в порядку регресу 246 175,00 грн. (двісті сорок шість тисяч сто сімдесят пять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» судовий збір в розмірі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину рішення суду складено у нарадчій кімнаті 17 листопада 2015 року. Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2015 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна