Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Закарпатської філії ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки і договору поруки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Закарпатської філії ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору №06/1635К-07 від 12.09.2007 року, договору іпотеки від 12.09.2007 року та договору поруки №06/1336П від 12.09.2007 року.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що 12 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний» було укладено кредитний договір № 06/1635К-07, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, із встановленим кінцевим строком закінчення дії договору 11 вересня 2024р.

12 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний» було укладено договір поруки № 06/1636П-07, за яким ОСОБА_2 поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 12 вересня 2007 року 06/1635К-07, між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно з яким в іпотеку було передано майнові права на майно, а саме, квартиру трьохкімнатну за адресою АДРЕСА_1.

Позивачі зазначають, що банком порушено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року.

В судове засідання позивачі та їхній представник не зявилися. Представник ОСОБА_4 надав суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, де просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, перевіривши матеріали справи з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 12 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний» було укладено кредитний договір № 06/1635К-07, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, із встановленим кінцевим строком закінчення дії договору 11 вересня 2024р.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 1.1 Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на тимчасове платне користування.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для платного користування. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року , вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил.

Судом встановлено, що з Кредитного договору № 06/1635К-07від 12 вересня 2007 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими.

Також встановлено, що банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

В порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав споживачам, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Графік погашення кредиту взагалі не видавався і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо. Що є також несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору № 06/1635К-07від 12 вересня 2007 року між ОСОБА_2Г в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний», було укладено договір поруки № 06/1636/П від 12 вересня 2007р., за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 06/1635К-07 від 12 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно з яким в іпотеку було передано майнові права на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний» кредитний договір №06/1635К-07 від 12.09.2007 року підлягають визнанню недійсним з підстав порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року.

З наведених підстав підлягають задоволенню вимоги про визнання недійними договору іпотеки від 12.09.2007 року та договору поруки №06/1336П від 12.09.2007 року, які є похідними від зазначеної вище вимоги, про визнання недійсним кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 213, 215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Закарпатської філії ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки і договору поруки задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № 06/1635К-07від 12 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний».

Визнати недійсним іпотечний договір від 12 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний».

Визнати недійсним договір поруки №06/1636П від 12 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» в особі Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Закарпатської філії ПАТ «Універсал Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Лемак О.В.