22-ц/775/1014/2015(м)
Категорія 57 Головуючий у 1 інстанції Копилова Л.В.
Суддя - доповідач Мальцева Є.Є.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Песоцької Л.І.

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача та стягнення грошового вкладу,

в с т а н о в и л а :

25 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - банк) про захист прав споживача та стягнення грошового вкладу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем був укладений 16 грудня 2014 року договір банківського вкладу (депозиту), за яким банк відкрив йому депозитний рахунок, на який він вніс на зберігання 299 780 грн. строком до 14 червня 2015 року на умовах договору про банківський вклад. Вказував, що він після закінчення дії договору звернувся до банку з письмовою заявою про повернення йому вкладу, однак йому в усній формі відмовили в цьому з посиланням на те, що постановою Правління НБУ прийнято рішення про призначення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації. Позивач вважає, що порушено його право як споживача, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму грошового вкладу в розмірі 299 780 грн..

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2015 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача та стягнення грошового вкладу відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність рішення діючим нормам законодавства України, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, посилався на те, що ухваленим рішенням було порушено його права як споживача, та вказував, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачена заборона звернення до суду з позовами до банку, в якому призначена тимчасова адміністрація, з вимогою повернення депозитного вкладу. Вказував, що відповідно до вищезазначеного закону Фонд виплачує вкладнику грошові вклади тільки після рішення про ліквідації банку і тільки в межах 200 000 грн., а сума його вкладу перевищує таке обмеження.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності представників відповідача та третьої особи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи в апеляційному суді телефонограмою і факсограмою, які не повідомили про причини неявки, заяв про відкладення розгляду справи не направляли.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі укладеного 16 грудня 2014 року договору №8202 банківського вкладу (депозиту) між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, останнім внесено до банку вклад в сумі 299 780 грн. (а.с.5).

За умовами вказаного договору на внесену суму повинні бути нараховані відсотки в розмірі 13 % річних, а згідно заяви на виплату переказу, наданої позивачем та витягу зі списків вкладників, такі відсотки в розмірі 12 555,26 грн. виплачені позивачеві 03 липня 2015 року.

Сторони не оспорюють, що сума вкладу в розмірі 299 780 грн. на момент ухвалення рішення у справі позивачеві виплачена не була.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходив з того, що оскільки запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб у даному випадку стало підставою для звільнення відповідача від виконання умов договору банківського вкладу, питання відшкодування за вкладом, а не виплати суми вкладу, вирішується повноважним органом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду неможливо не погодитися.

Як встановлено п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб.

Згідно зі ст.55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком.

Відповідно до п.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2015 року правління Національного банку України прийняло рішення про віднесення банку відповідача до категорії неплатоспроможних.

02 березня 2015 року прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація встановлена строком до 02 червеня 2015року, а потім строк продовжений до 02 вересня 2015 року .(а.с.15-17)

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього Закону встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч ч. 1,2 ст.4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

За договорами, строк яких настав, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону фізичним особам - вкладникам перераховується 200 тис. грн..

Отже, стягнення з банку належних позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу порушить порядок задоволення вимог кредиторів, і тому рішення суду першої інстанції про відмову в позові є правильним і таким, що відповідає положенням закону.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення не є слушними, тому що не ґрунтуються на законі, нічим не підтверджені і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, позивачем не надано.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку, правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту о проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Мальцева Є.Є.

Барков В.М.

Песоцька Л.І.