Єдиний унікальний номер справи 235/9175/15-ц
Номер провадження 2/235/4404/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Клікунової А.С.,

при секретарі: Макара О.Л.,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власним нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1, шляхом примусового виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з цього житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. В жовтні 2014 року позивачем надано згоду на взяття на реєстраційну адресу та проживання в вказаній квартирі сина ОСОБА_3 разом з його дружиною ОСОБА_4 В вересні 2015 року позивачем, в зв'язку з появою гострої потреби в матеріальних коштах, прийнято рішення щодо продажу квартири. Однак, здійснити право розпорядження своїм майном, надане ст. 391 ЦК України, ОСОБА_2 не може, в зв'язку з небажанням відповідачів звільнити житлове приміщення та в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку. Такі дії відповідачів обмежують права та інтереси ОСОБА_2 щодо вільного користування, розпорядження об'єктом власності, і як результат змусило останнього звернутися за судовим захистом.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в заяві, зокрема зазначив, що є інвалідом 2 групи загального захворювання, дружині ОСОБА_5 діагностовано фіброзну мастопатію молочних залоз, - тому змушений витрачати значні кошти на лікування (придбання медичних препаратів, консультації лікарів). З метою отримання прибутку, позивачем прийнято рішення щодо продажу належної квартири АДРЕСА_1, в якій, за його попереднім дозволом, проживають син ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_4, зі сторони яких жодна матеріальна допомога не надається. Інформацію про продаж квартири надано оголошення в місцеву газету. В силу неприязних відносин, та не підтримання спілкування з відповідачами, - позивачем направлено на їх адресу дві письмові вимоги про необхідність звільнити квартиру та знятися з реєстрації. Спірна ситуація мирним шляхом вирішена не була. Більш того, за повідомленням позивача, - він не має доступу до квартири, що унеможливлює забезпечення огляду потенційними покупцями нерухомого майна. Бажання на укладання договору найму житлового приміщення з відповідачами, та отримання від них будь-яких грошових коштів в якості сплати орендних щомісячних платежів за проживання в квартирі, - позивач не має. Єдиним вирішенням спору, за позицією ОСОБА_3, є примусове виселення з житла сина з його дружиною.

Представник позивача ОСОБА_1 (діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності) у судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, юридично обґрунтувала позовні вимоги за посиланням на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, підтримав попередньо подані письмові заперечення, зокрема зазначив, що квартира АДРЕСА_1 придбана (куплена) за його власні кошти, але, за наполяганням батьків, - право власності було оформлена на батька ОСОБА_3 Саме тому, безперешкодно, в установленому порядку, проведено реєстрацію, за дозволом позивача, місця проживання ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_4, одразу після укладення шлюбу. В квартирі ніколи позивач не проживав, особистих речей не має, витрат з утримання житлового приміщення (проведення ремонтних робіт, сплати комунальних платежів тощо) - не несе. На думку відповідача, справжніми причинами подачі позову про виселення є спонукання на такі дії батька ОСОБА_2 - матері, у якої по відношенню до його дружини ОСОБА_4 склалися неприязні відносини. Вказав, що законні підстави примусового виселення, передбачені ст. 156 ЖК України, - відсутні. Крім того, ОСОБА_3 повідомив суду, що вказані в позові обставини необхідності продажу квартири як то потреба в грошових коштах та його відмова в наданні матеріальної допомоги (підтримки) батькам не відповідають дійсності. Відповідач стверджував, що жоден з батьків ніколи не повідомляв про потребу допомоги на лікування, а, у разі такого звернення, беззаперечно підтримав би їх. ОСОБА_3 вважає, що при розгляді справи підлягають застосуванню норми ч. 3 ст. 2, ч. 4 ст. 3 СК України, ст. 156 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась, пояснила, що причин для примусового виселення їх з ОСОБА_3 не має, інше житло в них відсутнє. Справжніми причинами порушення цієї судової справи, відповідач визначила - неприязні відносини з матір'ю свого чоловіка (подробиць конфлікту не повідомлено).

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 5 грудня 2013 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, що підтверджено копією самого договору, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14040444. В зазначеній квартирі на реєстраційному обліку перебувають з 8 жовтня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджено відповідними штампами в паспортах відповідачів.

Позивачем прийнято рішення щодо продажу вказаної квартири, про що надано відповідне приватне оголошення в місцевій газеті. В силу неприязних відносин між сторонами, - позивачем ОСОБА_2 27 серпня 2015 року надіслано на адресу відповідачів лист з вимогою здійснити, в добровільному порядку, зняття з реєстраційного обліку та звільнити належну йому на праві власності квартиру. Вимоги позивача відповідачами проігноровано, житлове приміщення вони не звільняють. В судовому порядку порушено питання усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження власною квартирою.

Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За правилами ст. 383 ЦК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 150 ЖК України.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів. У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, та безпосередньо встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 просить усунути йому як власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, як таких, що чинять перешкоди в розпорядженні майном в спосіб продажу.

Розглядаючи такі вимоги, суд враховує, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді справ про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

Право вимагати в судовому порядку виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) має сам власник житла відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч.1. 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі N 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 р.). Подібне у справі N 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 р.).

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Сторони по справі перебувають в родинних відносинах позивач ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_3 (тобто є членом сім'є власника квартири), який перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Вселення відповідачів в квартиру АДРЕСА_1, взяття їх на реєстраційний облік здійснено в установленому порядку, за згодою власника - позивача ОСОБА_2 Тобто, відповідачі правомірно набули право користування даним житлом. При цьому, встановлення факту окремого проживання відповідачів з позивачем ОСОБА_2 в даному випадку не має правового значення.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 157 ЖК України члена сім'ї власника може бути виселено виключно у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України (Аналогічне вказане в Листі Верховного Суду від 26.05.2001 р. "Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)").

Виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Проте, порушень відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 умов проживання у спірній квартирі і користування цим житлом, судом не встановлено та, більш того, з таких підстав позов не заявлено.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 вселились до спірної квартири в установленому законом порядку та набули прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК України, в зв'язку з чим захист права власності ОСОБА_2 в обраний ним спосіб шляхом заявлення на підставі ст. 391 ЦК України негаторного позову, не можна визнати обґрунтованим, оскільки підстави виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), передбачені нормою ст. 157 ЖК України та полягають у порушенні такими особами умов їх проживання й користування жилим приміщенням, що належить власнику (ст. 116 ЖК України), - тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 10, 60, 209 ч. 2, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис) А.С. Клікунова

З оригіналом згідно

Суддя