Справа №442/6408/15-ц
Провадження №2/442/2255/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

30 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи відділу у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову покликається на те, що 26.09.2011 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Разом з тим, від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона виховує дитину самостійно, оскільки її відповідач не приймає жодної участі у її вихованні та утриманні, не виконує батьківських обовязків. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини він не надавав та не надає по даний час , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення. Не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дитина від батька не отримує жодного подарунку на день народження. Відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує її ні в дома ні в школі.

Поряд з цим, що за відповідачем рахується заборгованість по аліментах з 27.04.2013 року.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Додатково позивачка пояснила, що дитина не згадує про батька, не називає його «батьком», натомість «батьком» називає її (позивачки) другого чоловіка. Два роки відповідача не бачила.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була направлена своєчасно на останню відому судові адресу і, керуючись ст.224 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів не поважною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи ОСОБА_4 відносно задоволення позову, поклалась на думку суду, просила врахувати інтереси дитини.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 2 СК України визначає, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 27.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича, серії 1-СГ №197338, 21.02.2009 року народилася ОСОБА_3, і її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 шлюб між якими розірвано. Також рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 01.11.2013 року з відповідача вирішено стягувати аліменти на користь доньки (справа №442/7254/13-ц, Дрогобицького міськрайонного суду а.с.2-3).

Разом з тим, вироком Дрогобицького міськрайонного суду у справі №442/1247/14-к, від 26.06.2014 року ОСОБА_2 засуджено до шести років позбавлення волі за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України. Зі слів сторони позивачки такий ухиляється від відбування покарання та перебуває у розшуку.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див.,наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France),N 40031/98, п.59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari &Giunta v.Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148,ЄСПЛ 2000-VIII).

З довідки, виданої дошкільним закладом №24 «Смерічка» вбачається, що мати ОСОБА_1 сама виховує дитину і цікавиться нею, приводить і забирає її з садочку. Батько ніколи не з»являється і не цікавиться дитиною.

Довідкою лікаря педіатра ОСОБА_6, дитячої поліклініки м. Дрогобича вбачається, що ОСОБА_1 займається вихованням та лікуванням дитини ОСОБА_3, яка часто хворіє респіраторним захворюванням та гострим бронхітом. ОСОБА_1 часто зверталася в дитячу поліклініку за медичною допомогою з приводу захворюванням своєї доньки, а батько дитини ОСОБА_2У-О., жодного разу не відвідав Дрогобицьку міську дитячу поліклініку і не цікавився здоров»ям дитини.

Таке свідчить про наявні об'єктивні висновки про свідоме ігнорування та ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків щодо дитини.

Про ухилення від обов'язків щодо виховання дитини, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України мова може йти тільки за умови винної поведінки особи, свідомого ігнорування нею своїми батьківськими обов'язками.

Суд вважає встановленим факт неповноцінного виконання відповідачем обов'язків по вихованню дитини за умови винної поведінки.

Сімейний Кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов'язок батьків на виховання дитини та її розвиток.

Суд нагадує, що виховання - це діяльність, спрямована на розвиток особистості дитини, підготовку його до життя, прищеплення їй певних навичок поведінки, особистісних якостей.

Водночас, суд наголошує, що в процесі виховання враховуються особливості духовного і морального світу дитини. Її вік, індивідуальний фізичний та розумовий розвиток.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, встановлено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Знову ж таки, здобуде протилежне має місце байдуже ставлення позивачки до розгляду даної справи.

На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_6 України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, зокрема першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 ОСОБА_7 не виконує батьківські обов'язки по відношенню до своєї малолітньої дитини, його дії засвідчують втрату інтересу до доньки, відсутність бажання виховання, зміни своєї поведінки, яка приносить тільки шкоду розвитку дитини, наявність свідомого нехтування батьківських обовязків, незважаючи на надану можливість ОСОБА_2 ОСОБА_7 слід позбавити батьківських прав, що буде відповідати інтересам її дитини.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214215,224ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487,20 грн. в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.11.2015 року.