АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2002/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,5 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про припинення права на частку у спільному майні, стягнення компенсації, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 8 грудня 1979 року до 30 липня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 березня 2014 року, задоволено частково позовні вимоги позивача про розподіл спільно набутого майна подружжя. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволені частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року, скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 - удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочииу. Позов ОСОБА_6 в цій частині задоволено та визнано удаваним правочином договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2012 року між ОСОБА_11. та ОСОБА_7 та включено її до спільного майна подружжя при його розподілі.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності в рівних долях, по 1/2 частині кожному, квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року, змінено рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2014 року. Задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_9 передати ключі від квартири та технічний паспорт від квартири. Станом, на 12 січня 2015 року дане рішення суду відповідачем ОСОБА_7 не виконане в частині усунення перешкод в користуванні позивачем ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_1.

Вважає, що її права щодо володіння, користування і розпорядження вказаною квартирою грубо порушені відповідачем ОСОБА_7, який свідомо створює перешкоди у здійсненні права власності. Без її дозволу і згоди зареєстровані і проживають разом з відповідачем ОСОБА_7 нові члени його сім'ї : ОСОБА_8 та малолітня дочка ОСОБА_10, у зв'язку з цим вона була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

В ході розгляду справи в суді позивачка доповнила позовні вимоги, посилаючись на те, що після відкриття провадження у даній справі відповідач 20 лютого 2015 року подарував належну йому ? частину квартири по АДРЕСА_1 ОСОБА_8. з якою перебуває у шлюбі з липня 2014 року. Позивачка вважає, що даний договір дарування спрямований на позбавлення її права користування квартирою, оскільки спільне користування квартирою за вказаних обставин є неможливим.

За клопотанням позивачки, ухвалою суду від 6 травня 2015 року до участі у справі співвідповідачем залучена ОСОБА_8.

З урахуванням доповнених в судовому засідані позовних вимог, просила припинити право власності позивача ОСОБА_6 на ? частину квартрири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів солідарно на її користь ? частину реальної ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 в сумі 385 647 грн. та звернути стягнення на кошти, що перебувають на рахунку № НОМЕР_1 в ГУ ДКСУ у Черкаській області. Право власності на її ? частину вказаної квартири просила визнати за відповідачами.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції, зокрема, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми ст. ст. 363, 364 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки майна або його поділу.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

А саме, ч. 1 ст. 364 ЦК України надає співвласникові право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом ч. 2 ст. 364 ЦК України, виділ у натурі частки із спільного майна не допускається лише в тому випадку, коли це не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), у такому випадку співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи зі змісту вказаних норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість спільного користування співвласників будь-якими приміщеннями будинку, а відмова у поділі спільної часткової власності можлива лише у випадку, коли це не допускається згідно із законом або є неможливим.

Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування приміщення; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки приміщення або його поділу.

Судом встановлено, що з 8 грудня 1979 року до 30 липня 2013 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 12. 03. 2014 року, задоволено частково позовні вимоги позивача про розподіл спільно набутого майна. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволені частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року, скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 - удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочииу. Позов ОСОБА_6 в цій частині задоволено та визнано удаваним правочином договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2012 року між ОСОБА_11. та ОСОБА_7 та включено її до спільного майна подружжя при його розподілі.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності в рівних долях, по 1/2 частині кожному, квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року, змінено рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2014 року. Задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_9 передати ключі від квартири та технічний паспорт від квартири. Станом, на 12 січня 2015 року дане рішення суду відповідачем ОСОБА_7 не виконане в частині усунення перешкод в користуванні позивачем ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, встановлено, що 20 лютого 2015 року співвласник квартири ОСОБА_7 подарував належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_8, з якою перебуває у щлюбі з липня 2014 року. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Мала Н.А.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно з положеннями статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд вірно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неподільності спірної квартири, неможливості виділу в натурі частки та вчинення відповідачами перешкод для позивача в користуванні житлом.

Зокрема, в ході розгляду справи сторони не заявляли клопотань про призначення судово-будівельної експертизи, хоча судом було роз'яснено про необхідність її призначення.

Крім того, позивачем не доведено належними доказами й обставини перешкоди в користуванні квартирою.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим одночасне застосування судом положень ст. 364 та ст.365 ЦК України.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто вказані норми ЦК України є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову, оскільки перша з них передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні.

При цьому, грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 364 ЦК України може бути виплачена співвласнику, який виділяється, лише за його згодою. Водночас відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

Правовою підставою пред'явлення позивачем вказаного позову були положення ст. 364 ЦК України, водночас суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, керувався положеннями як ст. 364, так і ст. 365 ЦК України, які є взаємовиключними і одночасно застосовані бути не можуть.

При застосуванні положень ст. 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав компенсацію, припиняється з дня її отримання, а не з дня винесення судом рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на ст. 365 ЦК України, оскільки доводи апеляційної скарги з цього приводу є обґрунтованими.

В решті рішення суду ухвалено при вірному встановленні фактичних обставини справи та правильному дослідженні доказів в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року змінити, виключивши із мотивувальної частини посилання на ст. 365 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :