Номер провадження: 22-ц/785/7739/15
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - «Про стягнення заборгованості», за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

19.11.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.09.2007 року у розмірі 13193,35 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що за договором б/н від 13.09.2007року відповідач отримала кредит у розмірі 3200 грн., але через невиконання умов договору у відповідача станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість у розмірі 13193,35 грн.

Представник позивача до суду не з*явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, по якій просив позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що за судовим наказом від 23.10.2008 року вона сплатила наявну заборгованість, про що визначено постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 30.05.2011 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2015 року був частково задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5363,60 грн.

03.08.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подали апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просять рішення районного суду змінити в частині, в якій банку було відмовлено у задоволенні позовних вимог, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Отже, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Колегія суддів не погоджується з висновками районного суду, оскільки вважає їх помилковими, рішення ухвалено на підставі доводів позивача, які не були доведенні та підтвердженими належними письмовими доводами.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

За договором без номера від 13.09.2007 року відповідач отримала в установі позивача кредит у сумі 3200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У відповідності до вимог п. 6.5 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на відповідач зобов'язана виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку, а у відповідності до п. 8.6 вказаних умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Відповідно ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У зв'язку з невиконанням своїх обов'язків за договором у позивача утворилась заборгованість перед банком у розмірі 13193,35 грн., яка складається з наступного: 3199,04 грн. - заборгованість за кредитом; 6892,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1996,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 604,44 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно до ст. ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 5363,6 грн., районний суд виходив з того, що судовим наказом від 23.10.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто 2072,66 грн., виконання чого підтверджено постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 30.05.2011 року.

Проте такий висновок районного суду є помилковим, з яким колегія суддів не погоджується за наступних підстав.

Судовий наказом від 23.10.2008 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 2072,66 грн., був виданий судом на підставі заяви банку щодо заборгованості відповідача, яка утворилась через невиконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором від 21.05.2007 року, згідно якому ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 2900 грн.

В межах даної цивільної справи позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась через невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором від 13.09.2007 року.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 13 вересня 2007 року вона отримала кредит у розмірі 3200 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Станом на 31 жовтня 2013 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 13193,35 грн., яка складається з наступного: 3199,04 грн. - заборгованість за кредитом; 6892,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1996,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 604,44 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти вимог банку, не була надана суду відповідна картка, тому представником ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду була надана електронна роздруківка стосовно виданої 13.09.2013 року ОСОБА_2 платіжної картки, строк дії якої був встановлений до вересня 2011 року ( а.с. 119).

Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості ОСОБА_2 кредитним договором № б/н від 13.09.2013 року надає підстави вважати, що складений правильно та відображає всі складові боргу ( а.с.5-9).

Таким чином, під час розгляду справи, районним судом не були встановленні обставини по справі, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому районний суд прийшов до неправильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, неправильне та неповне з'ясування судом першої інстанції обставин по справі, які суд вважав встановленими, є підставою, відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міскрайонного суду Одеської області від 2 липня 2015 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року 13193,35 грн., яка складається з наступного: 3199,04 грн. - заборгованість за креитом; 6892,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1996,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штарф (фіксована частина); 604,44 грн. - штраф (процентна складова).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М.Черевко

04.11.2015 року м. Одеса