УХВАЛА

іменем україни

4 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне», про усунення перешкод у користуванні квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Мешканцями квартири № 98 у цьому ж будинку самочинно встановлено перегородку з шлакоблоків та металевих дверей у коридорі загального користування, чим відгороджено його частину та створено перешкоди у вільному відкриванні дверей її квартири й інші незручності та порушено її право на користування спільним коридором.

Ураховуючи зазначене, позивачка просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні коридором шляхом демонтажу самовільно встановленої перегородки та металевих дверей.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні коридором загального користування квартири АДРЕСА_1 з приведенням до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленої перегородки та металевих дверей. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог позивача щодо факту порушення установлених правил користування спільною сумісною власністю мешканцями будинку.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду. При цьому зазначив також, що відповідач є особою, яка зареєстрована та проживає у квартирі № 98 спірного будинку, а облаштування перегородки здійснено особою, яка є співмешканцем відповідача, тому висновки районного суду про покладення відповідальності саме на відповідача визнав обґрунтованим.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Мешканцями квартири № 98 у цьому ж будинку самочинно встановлено перегородку з шлакоблоків та металевих дверей у коридорі загального користування, чим відгороджено його частину та створено перешкоди у вільному відкриванні дверей й інші незручності та порушено право ОСОБА_3 на користування спільним коридором.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Згідно з до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу комітету місцевої ради.

Згідно з ч. 4 ст. 10, пп. 1, 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що облаштування указаної перегородки здійснено відповідачем, який є мешканцем квартири № 98 указаного будинку.

У порушення вимог ст. ст. 130, 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача щодо облаштування перегородки мешканцями сусідньої квартири, не сприяли стронам здійсненню їхніх прав, не вирішили питання про склад осіб, які мають брати участь у справі.

При цьому не врахували те, що оскільки квартира № 98 указаного будинку не належить відповідачу на праві власності чи іншого законного володіння, який відповідно до встановлених судом обставин ніяких дій щодо облаштування перегородки у коридорі загального користування не вчиняв (вчинив такі дії співмешканець), а власником указаної квартири, у якій проживають зазначені особи є ОСОБА_5 і власність зобов'язує власника діяти відповідно до вимог закону, не вирішили питання у порядку, передбаченому ЦПК України про залучення власника указаної квартири до участі у справі, оскільки рішення суду впливає на її права та обов'язки власника квартири.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик