РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі - Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Хустський міжрайонний прокурор Закарпатської області, в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, звернувся з позовом до Горінчівської сільської ради Закарпатської області, ОСОБА_1, треті особи що не заявляють самостійних вимог міськрайонне управління Держкомзему України у м.Хуст та Хустському районі про визнання незаконними і скасування рішення 31 сесії 5 скликанні Горінчівської сільської ради від 26.03.2010 р. «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для ведення особистого селянської господарства загальною площею 0,2456 га в ур. «Вапа» гр. ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_1» та визнання недійсним державного акту серії НОМЕР_1 від 30.07.2010 року виданого ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2456 га в урочищі «Вапа» на території Горінчівської сільської ради в межах населеного пункту та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення 31 сесії 5 скликанні Горінчівської сільської ради від 26.03.2010 р., було затверджено проект відведення земельних ділянок в ур. «Вапа» гр. ОСОБА_1, на підставі якого 30.07.2010 року було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2456 га. Незаконність прийнятого рішення позивач вбачає в тому, що при прийнятты оскаржуваного рішення та виготовленні цього Державного акту було порушено порядок надання земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1, оскільки виділена йому земля відноситься до особливо цінних земель і при прийнятті рішення та виготовленні Державного акту необхідно було провести державну експертизу землевпорядної документації.

В судовому засіданні представник прокуратури уточнив позовні вимоги, в порядку ст. 31 ЦПК України. Просить суд визнати незаконними і скасувати рішення 31 сесії 5 скликанні Горінчівської сільської ради від 26.03.2010 р. «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для ведення особистого селянської господарства загальною площею 0,2456 га в ур. «Вапа» гр. ОСОБА_1 І., мешканцю АДРЕСА_1» та визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 30.07.2010 виданий відповідачу ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2456 га в урочищі «Вапа» на території Горінчівської сільської ради в межах населеного пункту та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки вартістю 3495,24 грн. (а.с.47-48).

Рішенням Хустського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Закарпатської області оскаржив його в апеляційному порядку та просив рішення Хустського районного суду від 25.02.2015 року скасувати, як незаконне, необгрунтоване, ухвалене без з'ясування всіх обставин справи, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, на думку апелянта судом не взято до уваги що проект відведення земельної ділянки не проходив обов'язкової державної землевпорядної експертизи, хоча ця земельна ділянка, згідно довідки управління Держкомзему розташована на землях з особливо цінними ґрунтами. Також на думку апелянта результати розгляду справи впливають на права та обов'язки Держсільгоспінспекції щодо здійснення контролю за раціональним використанням та охороною земель.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу.

Відповідачі та представник третьої сторони в судове засідання не з'явились, надіславши заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Заслухавши доводи представника апелянта та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення 31 сесії 5 скликання Сокирницької сільської ради від 26.03.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 від 30.07.2010 року, яка розташована в селі Горінчево , урочище "Вапа" площею 0,2456 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.7,8).

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції відмову в задоволенні позову обґрунтував відсутністю достовірного доказу в підтвердження того, що земельна ділянка, виділена відповідачу ОСОБА_1 відноситься до особливо цінних ґрунтів та відсутністю порушених прав Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області при наданні земельної ділянки ОСОБА_1

Наведений висновок суду першої інстанції частково не ґрунтується на всебічно досліджених матеріалах справи та нормах матеріального і процесуального закону.

Відповідно до Статті 9 Закону України від 17.06.2004, № 1808-IV "Про державну експертизу землевпорядної документації" в редакції чинній на березень 2010 року, обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Згідно висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, ґрунти зазначеної земельної ділянки складаються з дерново-буроземні опідзолені та середньо-глибокі глеювані легкосуглинкові ґрунти та відносяться до агровиробничої групи під шифром 185 г (а.с.178).

Відповідно до "Переліку особливо цінних груп ґрунтів", затверджених Наказом Держкомзему, від 06.10.2003, № 245 "Про затвердження переліку особливо цінних груп ґрунтів", ґрунти агровиробничої групи під шифром 185 г - Дерново-буроземні та лучно-буроземні ґрунти на алювіальних та делювіальних відкладах легкосуглинкові відносяться до особливо цінних груп ґрунтів.

На час прийняття оскаржуваного рішення ч.8 ст. 118 ЗК України передбачала що у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Проект земелеустрою не містить державної експертизи землевпорядної документації, яка мала подаватись до відповідного органу земельних ресурсів саме комісією.

При допущенні деяких порушень закону державним органом, громадянин не може відповідати за їх помилки, що прослідковується в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії»), виходячи зі змісту пунктів 32-35, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Так, як зазначено в пунктах 32-34 вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, відповідно до усталеної практики, «майно» розглядають як «існуюче майно» або активи, включаючи вимоги, стосовно яких заявник може заявити, що він має, принаймні, «законні очікування» отримання ефективної реалізації права власності.

Звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючи визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, позивачмав право очікувати набуття права власності в значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Європейський суд з прав людини в Рішенні «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» також зазначив про те, що є неприпустимими визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон. Суд дотримується такого погляду, що дії органу влади можуть бути розцінені як такі, що перешкоджають законним очікуванням заявника згідно із договором та позбавляють його частково тих міркувань, на підставі яких було укладено договір».

Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Отже, позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа - суб'єкт приватного права, - не може відповідати за помилки державних органів (чи органів місцевого самоврядування) при укладенні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів припустилися помилки.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Прокурором не зазначено, які саме інтереси суспільства порушені оскаржуваним рішеннями, які ухвалені сільською радою в межах своєї компетенції, при тому, що чинним законодавством не заборонено передавати земельні ділянки, які містять особливо цінні групи ґрунтів у приватну власність громадянам України.

За таких обставин при позбавленні права власності з формальних підстав, буде порушено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та правами власника.

Також не можуть бути порушені права або інтереси Державної інспекції сільського господарства, так-як це контролюючий орган, який не має відношення до наданих у власність відповідачу земельних ділянок.

Вимога прокурора про скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку не підлягає до задоволенню, так-як жоден з відповідачів не проводить реєстрації та облік земельних наділів, а орган який проводить реєстрацію речових прав до участі у справі не притягнутий, більше того визнання недійсним державного акту є підставою для скасування державної реєстрації.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, яким позов підлягає до часткового задоволення із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.60, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області - задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року - скасувати, у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді