Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про розподіл спільного майна подружжя, зняття арешту з нерухомого майна, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яке діє через представника Стразіну Тетяну Василівну, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 та Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Корабельний ВДВС Миколаївського МУЮ), в якому з урахуванням уточнень просила поділити майно, що є об'єктом спільної власності подружжя, визнати за нею право власності на кафетерій, що розташований по АДРЕСА_1. Також просила зняти арешт на кафетерій, накладений постановою державного виконавця Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ 09 вересня 2013 року за виконавчим провадженням № 39379392.

ОСОБА_6 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з 02 жовтня 1993 року. За час перебування у шлюбі ними набуто домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_2, земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою, та громадський будинок (кафетерій), який розташований по АДРЕСА_1. Право власності на вказане майно оформлено на ОСОБА_7 Вартість будинку складає 497 633 грн, земельної ділянки - 72 588 грн, кафетерію - 558 525 грн. Їхні частки у зазначеному майні відповідно до вимог закону - рівні. Будинок та земельна ділянка перебувають в іпотеці в якості забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором від 15 серпня 2008 року, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»). ПАТ «ОТП Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») 10 грудня 2010 року уклали між собою договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2012 року з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 2 473 708,79 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2008 року та судові витрати у розмірі 1 820 грн. На виконання вказаного рішення постановою державного виконавця Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 09 вересня 2013 року за виконавчим провадженням № 39379392 накладено арешт на кафе, яке знаходиться по АДРЕСА_1. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між подружжям не досягнуто, а постанова державного виконавця порушує її право власності, ОСОБА_6 просила позов задовольнити.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частки нежитлового приміщення - кафетерію, розташованого по АДРЕСА_1. Звільнено належну ОСОБА_6 Ѕ частини вказаного нежитлового приміщення - кафетерію з-під арешту, що накладено постановою про арешт майна боржника оголошення заборони на його відчуження від 09 вересня 2013 року старшого державного виконавця Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ Павлюк С.О., винесеного на підставі виконавчого листа у справі № 2/1414/315/2012, виданого 28 січня 2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право спільної сумісної власності за кожним на Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_2, вартістю 497 633 грн, земельної ділянки площею 443 кв. м, яка розташована за тією ж адресою, вартістю 72 588 грн, нежитлового приміщення - кафе, розташованого по АДРЕСА_1, вартістю 558 525 грн. Проведено в натурі поділ вказаного майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2, вартістю 497 633 грн, та земельну ділянку площею 443 кв. м, яка розташована за тією ж адресою, вартістю 72 588 грн. Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлове приміщення кафе, розташоване по АДРЕСА_1, вартістю 558 525 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсацію різниці у вартості спільного майна у розмірі 5 848 грн. Звільнено з-під арешту вказане нежитлове приміщення - кафе, накладеного постановою державного виконавця Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 09 вересня 2013 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині поділу майна в натурі, визнання за кожним з подружжя права власності на відповідне майно, стягнення компенсації різниці у вартості спільного майна, звільнення з-під арешту нежитлового приміщення - кафе. Також заявник просить в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень статей 55 <nau://ukr/254к/96-ВР|st55>, 124 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st124>, ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1993 року, за час перебування у якому вони придбали домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення - кафе по АДРЕСА_1.

Все вказане нерухоме майне зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7

Вартість домоволодіння разом із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 складає 570 221 грн, а вартість кафе по АДРЕСА_1 - 558 525 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2012 року з ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 473 708,79 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн.

На виконання вказаного рішення Корабельним ВДВС Миколаївського МУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2013 року.

В рамках виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 09 вересня 2013 року накладено арешт на кафе по АДРЕСА_1 та заборонено його відчуження.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60>).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України <nau://ukr/2947-14|st63>, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України <nau://ukr/2947-14|st69>. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України <nau://ukr/2947-14|st71>), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України <nau://ukr/435-15|st364>).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України <nau://ukr/2947-14|st57>.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України <nau://ukr/435-15|st320>).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України <nau://ukr/435-15>.

Так, згідно зі ст. 52 ЦК України <nau://ukr/435-15|st52> фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції врахував вказані норми права, а також ту обставину, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та використовує спірне кафе для підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проведення поділу майна між подружжям, у тому числі того, яке є предметом іпотеки, не може вважатись розпорядженням таким майном і свідчити про порушення прав іпотекодержателя.

За таких обставин поділ спільного майна подружжя у даній справі не порушує права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та не може впливати на зміну умов договору іпотеки.

Ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_7 рішення апеляційного суду в частині розподілу спільного майна подружжя не оскаржували.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, визнавши за ОСОБА_6 у результаті поділу майна подружжя право особистої власності на нежитлове приміщення - кафе в цілому, апеляційний суд дійшов правильного висновку про зняття з цього майна арешту, оскільки позивач не є боржником у зобовʼязаннях перед ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» та не є солідарним боржником за зобовʼязаннями ОСОБА_7

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська