Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/373/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сікан В. М.
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та стягнення компенсації затрат за сплату комунальних послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Остаточно просила стягнути з відповідача: майнову шкоду у сумі 3 815 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн.; на затрати за газопостачання кошти у сумі 6 504,36 грн., на енергопостачання - у сумі 742,45 грн., на водопостачання -у сумі 41,40 грн., а всього на відшкодування половинної оплати за комунальні послуги кошти у сумі 7 288 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 1994 року вона є власником 52/100 частин будинку АДРЕСА_1, а відповідач є власником 48/100 частин вказаного будинку. З 1994 по 2004 рр. будинок був поділений в натурі згідно рішення суду, а з 2004 року по квітень 2015 року за спільною згодою будинок було відновлено в попередній стан, зі спільним входом та без перегородок, та вони почали спільно користуватися приміщеннями будинку, а сплачувати за комунальні послуги домовилися в рівних частинах. Вона сплачувала по рахунках, а відповідач повертав їй половину сплачених нею коштів. З березня 2012 року відповідач перестав компенсувати сплачені нею кошти за комунальні послуги, хоча продовжував користуватися ними. Після чого, вона намагалася не пускати його через вхідні двері, змінюючи при цьому вхідний замок, але відповідач пошкодив вхідні двері, чим привів їх у непридатний для використання стан. У зв'язку з цим, вона змушена була замінити вхідні двері та замок, чим спричинено їй майнової шкоди. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала через пошкодження дверей та відмову відповідача часткового компенсувати затрати на комунальні послуги.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 7288 грн. 20 коп. компенсації затрат за сплату комунальних послуг за період з березня 2012 року по березень 2015 року, в тому числі, 6 504 грн.36 коп. затрат за газопостачання, 742 грн. 45 коп. затрат за енергопостачання та 41 грн. 40 коп. затрат за водопостачання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 10 вересня 2015 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що позивачем не надано розрахунку вимог та в повному обсязі квитанцій на сплату за газопостачання, електропостачання та водопостачання з березня 2012 року по березень 2015 року. Позивач визнавала, що до встановлення ним окремих лічильників він відшкодовував їй половину від тих коштів, які вона витрачала на сплату за комунальні послуги. Згодом частково на квитанціях він проставляв відмітки, оскільки зрозумів, що за деякі комунальні послуги повертав половину двічі. Чеки про проведену оплату не підтверджують того фату, що оплату було проведено позивачем та тільки за її особисті кошти. Судом не визначено спірний період та задоволено позовні вимоги, які виходять за межі строку позовної давності. Не взято до уваги факт, що у будинку разом із позивачем проживає ОСОБА_4, який також користується комунальними послугами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із змісту апеляційної скарги вбачається та таку обставину підтвердили відповідач і його представники у судовому засіданні апеляційної інстанції, що фактично рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_2 тільки в частині задоволених позовних вимог, тобто в частині стягнення з нього на користь позивача компенсації затрат за сплату комунальних послуг. За таких обставин, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не робить висновків щодо неоскарженої частини рішення суду першої інстанції, тобто щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди та у відшкодування моральної шкоди.

Стягуючи з відповідача на користь позивача частину за комунальні послуги (газопостачання, електропостачання, водопостачання) за період з березня 2012 року по березень 2015 року, суд першої інстанції, керуючись ст.360 ЦК України, виходив з того, що сторони у цей період спільно використовували електроенергію, газ та воду, що надходили до будинку.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 1994 року будинок АДРЕСА_1 поділено між сторонами в натурі (а.с.4).

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із технічних умов про проектування високовольтних установок (трифазного лічильника) від 27 грудня 2002 року (а.с.101), договору про користування електричною енергією від 01 вересня 2005 року №133-0117, укладеного між відповідачем та ВАТ «ЕК «Житомиробленерго» (а.с.125), довідки про стан розрахунків побутового споживача (а.с.129-130), завдання від 07 грудня 2012 року про проведення планової заміни лічильника (а.с.102) вбачається, що з 2004 року відповідач має окремий лічильник для обліку, використаної у належній йому на праві власності частині будинку, електроенергії та особистий рахунок №133-0117, який відмінний від особистого рахунку позивача (її особистий рахунок за електроенергію НОМЕР_1, а.с.49-50), а тому суду першої інстанції не мав правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 742,45 грн. за електропостачання до частини будинку, що належить на праві власності позивачу.

Із контрольного журналу (а.с.99), акту виконаних робіт (а.с.100), довідки Попільнянського ФЕГ (а.с.127) вбачається, що частина будинку відповідача обладнана окремим лічильником на газ та з вересня 2014 року відповідач сплачує за газ на окремий від позивача рахунок НОМЕР_2 (рахунок позивача для сплати за газ НОМЕР_3, а.с.48).

Стосовно оплати за газ за період з березня 2012 року по серпень 2014 року, то у позовній заяві ОСОБА_1 від 20 березня 2015 року, яка за її заявою була залишена судом першої інстанції без розгляду, зазначалося, що відповідач не приймає участі в оплаті послуг за газопостачання з листопада 2014 року (а.с.58).

Таким чином, до обладнання належної відповідачу частини будинку окремим лічильником та відкритті йому окремого рахунку, ОСОБА_2 сплачував позивачу половину від понесених нею витрат на газопостачання (березень 2012 року - серпень 2014 року) та в подальшому здійснював оплату за надані йому послуги окремо (вересень 2014 року - березень 2014 року), а тому суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача 6 504,36 грн. за газопостачання.

У матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на оплату водопостачання та водовідведення, а тому стягнення з відповідача та користь позивача 41,40 грн. за водопостачання є безпідставним.

Окрім того, зобов'язання сторін щодо сплати за надані комунальні послуги з газопостачання, енергопостачання та водопостачання не пов'язуються з утриманням спільного майна, оскільки будинок між сторонами поділено в натурі, а тому, застосування до спірних правовідносин ст.360 ЦК України не видається обґрунтованим.

Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норму матеріального права, то колегія суддів, відповідно до ст.309 ЦПК України, в оскарженій частині скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює у цій частині нове рішення, яким відмовляє позивачу у стягненні з відповідача компенсації за комунальні послуги.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2015 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення компенсації затрат за сплату комунальних послуг.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: