У Х В А Л А

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Дербенцевої Т. П.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що він є власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1. Іншим співвласником указаного будинковолодіння є відповідач ОСОБА_4 Крім того, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка за вказаною адресою. До набуття права власності на частину будинку ОСОБА_4 ним було здійснено переобладнання кухні під літ. 2-2, тамбура під літ. «І», які були побудовані згідно з рішенням Виконавчого комітету Староміської районної ради від 15 серпня 1989 року № 214 та за згодою іншого співвласника. Також позивачем було переобладнано 1/2 частини хліва під літ. «Б» в сарай і гараж під літ. «Б». Однак він не ввів дані приміщення своєчасно до експлуатації. У зв'язку із відсутністю згоди ОСОБА_4 на введення вказаних приміщень в експлуатацію державна інспекція з архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області відмовила йому у реєстрації декларації про готовність вказаних об'єктів до експлуатації.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності на коридор 2-1 площею 5,8 кв. м, санвузол 2-2 площею 3,6 кв. м, коридор 3-3 площею 5,1 кв. м, кухню 3-4 площею 8,7 кв. м, кімнату 3-5 площею 14,6 кв. м, кімнату 3-6 площею 14,6 кв. м, кімнату 3-7 площею 13,4 кв. м, тамбур літ. «І» площею 3,9 кв. м, що складають загальну площу 69,7 кв. м в будинку під літ. «А», 1/2 частини гаража літ. «Б», 1/2 частини сараю літ. «Б1», погріб літ. «П», що в цілому складають 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2013 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_3 та прийнято відмову від частини позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на погріб літ. «П» садиби АДРЕСА_1, та провадження в цій частині вимог закрито.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на коридор 2-1 площею 5,8 кв. м, санвузол 2-2 площею 3,6 кв. м, коридор 2-3 площею 5,1 кв. м, кухню 2-4 площею 8,7 кв. м, кімнату 2-5 площею 14,6 кв. м, кімнату 2-6 площею 14,6 кв. м, кімнату 2-7 площею 13,4 кв. м, тамбур літ. «І» площею 3,9 кв. м, що складають загальну площу 69,7 кв. м у будинку під літ. «А», 1/2 частини гаража літ. «Б», 1/2 частини сараю літ. «Б», що в цілому складають 1/2 частини садиби АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірні приміщення є самочинним будівництвом, визнання права власності на які в судовому порядку не передбачено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач безпідставно відмовляється надати згоду позивачу на введення в експлуатацію реконструйованих та новостворених приміщень до будинковолодіння АДРЕСА_1, внаслідок чого порушує право позивача на реєстрацію декларації про введення в експлуатацію та набуття права власності на вказане майно.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 у рівних частках кожний.

21 та 23 грудня 2011 року ОСОБА_3 отримав державні акти серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки площею 0,0421 га та 0,0079 га відповідно по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

До набуття права власності на частину будинку ОСОБА_4 позивачем було здійснено переобладнання кухні під літ. 2-2, тамбура під літ. «І», які були побудовані згідно з рішенням Виконавчого комітету Староміської районної ради від 15 серпня 1989 року № 214, за згодою іншого співвласника. Також ОСОБА_3 було переобладнано Ѕ хліва під літ. «Б» в сарай і гараж під літ. «Б».

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 лютого 2015 року № 158 тамбур І, літ. «а2», площею 3,9 кв. м, - новостворене приміщення, здійснене шляхом добудови двох цегляних стін до стін житлового будинку літ. «А», у яких встановлено зовнішній дверний отвір та віконні отвори. Приміщення кухні 2-2 у будинку під літ. «А» -реконструйоване старе приміщення, після реконструкції має номер 2-4 та внутрішню площу 8,7 кв. м, приміщення кухні 2-2 входило до складу житлового будинку літ. «А» з часу його побудови. Відповідно до чинних державних будівельних норм, правил та нормативних документів, які діють станом на час проведення дослідження, ремонтно-будівельні роботи, які проводились щодо Ѕ частини сарая літ. «Б» та Ѕ частини гаража літ. «Б» домоволодіння АДРЕСА_1 мають ознаки реконструкції. Ѕ частини гаража літ. «Б», Ѕ частини сараю літ. «Б» є реконструйованими старими приміщеннями Ѕ частини хліву літ. «Б», який був об'єктом договору купівлі-продажу від 02 листопада 1984 року. Вказані конструктивні елементи знаходяться в задовільному стані.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач не надає йому згоди на введення в експлуатацію реконструйованих приміщень, внаслідок чого він не може отримати декларацію про готовність вказаних об'єктів нерухомості до експлуатації, тому просив визнати право власності на вказане майно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. ст. 328, 386 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Процедура та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначено Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 (далі - Порядок).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, та зазначаючи в рішенні про те, що ОСОБА_4 безпідставно не надає згоди на введення новостворених та реконструйованих ОСОБА_3 об'єктів нерухомості в експлуатацію, апеляційний суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази того, що останній звертався до ОСОБА_4 із відповідним проханням, а та безпідставно відмовилась надати таку згоду.

Крім того, сам факт відсутності згоди відповідача на введення спірних об'єктів нерухомості в експлуатацію не є підставою для визнання на них права власності в судовому порядку, оскільки законодавцем передбачено спеціальний порядок введення таких об'єктів до експлуатації.

Право позивача може бути захищено в інший спосіб, зокрема шляхом визнання безпідставною відмови ОСОБА_4 у наданні згоди на прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію або оскарження дій Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, до компетенції якої згідно з п. 3.1 Порядку належить прийняття в експлуатацію об'єктів, зазначених у пункті 1.1 розділу I цього Порядку, у разі безпідставної відмови у прийнятті в експлуатацію зазначеного будівництва.

З огляду на таке, ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, не з'ясував, у чому саме полягає порушення прав позивача відповідачем ОСОБА_4 та чи підлягає захисту порушене право позивача в обраний ним спосіб.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко