У Х В А Л А

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - УДМС Ленінського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «КБ «Приватбанк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2015 року відмовлено ПАТ «КБ «Приватбанк» у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

2 жовтня 2015 року до Верховного Суду України звернулося ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав постанову Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 3 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» виходили з того, що позивачем не доведено дотримання ним положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», а саме направлення відповідачам та отримання ними письмової вимоги добровільно звільнити житло. При цьому судами встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки та з якої банк просить виселити відповідачів, не придбавалась ОСОБА_4 за рахунок наданого їй банком кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а право власності на нього набуто нею на підставі цивільно-правової угоди.

У постанові від 9 вересня 2015 року Верховний Суд України аналізуючи положення частини третьої статті 109 ЖК УРСР, частини третьої статті 33, частин першої та другої статті 39, частин першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» дійшов висновку, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду; а також зазначив, що задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». При цьому судом встановлено, що предмет іпотеки придбано іпотекодавцем за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено цим нерухомим майном.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України 9 вересня 2015 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «КБ «Приватбанк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - УДМС Ленінського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про виселення та зняття з реєстрації за заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк