У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представників позивачів та банку,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дубенського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" і ОСОБА_4 про визнання договорів поруки припиненими,

в с т а н о в и л а :

25 червня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк" і ОСОБА_4 про визнання договорів поруки припиненими.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року позов задоволено. Договори поруки № ROHPG2, № ROHPG2/1 та № ROHPG2/2 від 25 квітня 2008 року, які були укладені між ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк", і відповідно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано припиненими.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ „ПриватБанк" вважав, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що оскільки поручителі своєї згоди на внесення змін до кредитного договору не давали, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України договори поруки з їх участю припинилися. Насправді поручителі зобов'язалися відповідати перед банком-кредитором солідарно у повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором та додатками до нього, які існували як на час його укладення, так і за тими угодами, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється лише у випадку такої зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок якої збільшується обсяг його відповідальності.

Додатковою угодою від 5 серпня 2008 року ПАТ КБ „ПриватБанк" і ОСОБА_4 внесли зміни до укладеного ними кредитного договору № КОHPC2 від 25 квітня 2008 року, змінивши лише валюту основного зобов'язання з гривні на долар США та запровадивши місячну ставку за кредитом у розмірі 1,17 % на суму залишку заборгованості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково вважав, що поручителі не давали своєї згоди на внесення змін до кредитного договору, та що внесені відповідачами зміни до цієї угоди призвели до збільшення обсягу їх відповідальності.

Зроблені судом висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-701цс15, відповідно до якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Покликаючись на ці обставини, відповідач ПАТ КБ „ПриватБанк" рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивачів рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що укладена між банком і ОСОБА_4 5 серпня 2008 року додаткова угода до договору про іпотечний кредит № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року, призвела до збільшення розміру відповідальності поручителів, які своєї згоди на таку зміну кредитного зобов'язання зі збільшенням їхньої відповідальності шляхом укладення додаткової угоди до договорів поруки не давали, а тому відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України це є підставою для визнання укладених позивачами договорів поруки припиненими.

Колегія суддів із такими висновками місцевого суду погоджується.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк", і ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № KOHPC2, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала у банку кредит в сумі 181 800 грн. на строк до 25 квітня 2030 року під 15 % річних (а. с. 5, 6).

У цей же день з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за цим кредитним договором між банком і ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені три окремі договори поруки № ROHPG2, № ROHPG2/1 та № ROHPG2/2, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність із позичальником перед банком за невиконання зобов'язань за кредитним договором № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року (а. с. 7-12).

Через три місяці 17 липня 2008 року позичальник ОСОБА_4 звернулася до банку із письмовим проханням конвертувати залишок заборгованості за її кредитним договором у сумі 181 639, 11 грн. у долари США (а. с. 29).

У зв'язку з цим 5 серпня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» і позичальник ОСОБА_4 уклали між собою додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № ROHPG2 від 25 квітня 2008 року, якою відповідно до валютного курсу змінили валюту основного кредитного зобов'язання з гривні на долар США (суму 182 910, 58 грн. кредитної заборгованості, яка існувала станом на 05.08.2008 року за кредитним договором № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року замінили на кредитну заборгованість у сумі 39 420, 38 доларів США), запровадили місячну ставку за цим кредитом у розмірі 1,17 % на суму залишку заборгованості, тобто встановили нову формулу розрахунку процентної ставки за користування кредитом та її складових, які відмінні від узгодженої сторонами 25 квітня 2008 року фіксованої процентної ставки в розмірі 15 % річних, запровадили нові види винагород банку, які повинні сплачуватися разом із поточним платежем і сплата яких не була передбачена і не обумовлювалася (не погоджувалася) сторонами при підписанні 25 квітня 2008 року первинного договору про іпотечний кредит і договорів поруки тощо (а. с. 17-18).

Цим самим ЗАТ КБ «ПриватБанк» і позичальник ОСОБА_4, на думку колегії суддів, фактично уклали між собою новий кредитний договір.

У судовому засіданні місцевого суду сторони визнали, що додаткові угоди до договорів поруки у зв'язку із підписанням відповідачами у даній справі 5 серпня 2008 року додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № ROHPG2 від 25 квітня 2008 року не укладалися.

У порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідачка ОСОБА_4 узяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушила і станом на 3 квітня 2015 року допустила заборгованість перед банком на загальну суму 46 524, 93 долари США, з яких: 36 986, 16 - заборгованість за кредитом; 5 819, 98 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 940, 03 доларів США - комісійні банку; 553, 16 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 10, 64 та 2 214, 97 доларів США - штрафи.

У національній валюті України загальна заборгованість позичальника ОСОБА_4 станом на 3 квітня 2015 року склала 1 093 335, 97 грн., що підтверджується позовною заявою ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості (а. с. 13-14).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553, частино першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що укладення банком із ОСОБА_4 5 серпня 2008 року додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року, призвело до збільшення розміру відповідальності поручителів.

Такий висновок суду підтверджується, зокрема, неспівмірністю та невідповідністю загальної вартості кредиту у сумі 449 175, 84 грн., яка була визначена кредитором при укладенні із позичальником первісного іпотечного кредиту № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року (а. с. 6 зв.), у порівнянні із розміром пред'явлених банком до позичальника позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, що була визначена кредитором на підставі додаткової угоди від 5 серпня 2008 року, на суму 46 524, 93 долари США або 1 093 335, 97 грн. (а. с. 13-18), а також іншими доказами у справі, про які місцевим судом зазначено в оскаржуваному рішенні (а. с. 67зв.-68).

Пунктом 1.5. кожного з трьох оспорених позивачами договорів поруки № ROHPG2, № ROHPG2/1 та № ROHPG2/2 від 25 квітня 2008 року передбачено, що цими договорами поруки позивачі як поручителі дали згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року без додаткового погодження із ними таких змін (а. с. 7, 9, 11).

Проте зі змісту цього пункту не випливає, що поручителі погодили відповідачам у справі (банку і позичальнику) зміну договору про іпотечний кредит, внаслідок якої збільшується розмір їхньої відповідальності, про що зазначено та як того вимагає ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Навпаки, укладені позивачами із банком договори поруки згоди поручителів на зміну істотних умов забезпеченого ними кредитного зобов'язання, які збільшують обсяг їхньої відповідальності, на переконання колегії суддів, не містять.

Таким чином, збільшення обсягу відповідальності поручителів у зобов'язаннях, в яких вони брали участь, без згоди самих поручителів та відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на них відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Крім того, згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як установлено судом, усупереч положенням п. 6.6. укладених договорів поруки позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 своєї письмової згоди у формі додаткового договору на укладення відповідачами додаткової угоди до кредитного договору, якою була змінена валюта основного зобов'язання з гривні на долар США, запроваджена замість річної місячна ставка за кредитом та змінено інші умови кредитування, що потягнуло за собою збільшення обсягу їхньої відповідальності як поручителів, не давали.

Зі справи безспірно вбачається, що позивачі поручилися перед банком за виконання позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року, згідно з яким позичальник отримала від банку кредит у сумі 181 800 грн. строком до 25 квітня 2030 року під 15 % річних, а не за виконання нею зобов'язань за кредитним правочином, за яким ОСОБА_4 позичила в банку кошти в іноземній валюті, в якому були закладені інша вартість кредиту та зовсім інші комерційно-фінансові ризики.

Тому враховуючи викладене, доводи поданої банком апеляційної скарги про попередню згоду поручителів на будь-яку зміну умов основного договору (пункти 1.1. та 1.5. договорів поруки) є безпідставними, оскільки зі змісту цих пунктів договорів поруки не вбачається, що відповідачі погодили із поручителями зміни та доповнення до основного кредитного договору, внаслідок яких збільшується їхня відповідальність.

Порушення зазначених умов відповідно до частини першої статті 559 ЦК України тягне за собою припинення поруки.

Доводи апелянта про те, що внесені відповідачами зміни до кредитної угоди не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів, спростовуються доказами, про які зазначено вище.

У зв'язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що зміни до кредитного договору № KOHPC2 від 25 квітня 2008 року, які відбулися згідно з умовами додаткової угоди від 5 серпня 2008 року про зміну валюти основного зобов'язання з гривні на долар США; запровадження нової формули розрахунку процентної ставки за користування кредитом та її складових, які відмінні від узгодженої сторонами 25 квітня 2008 року фіксованої процентної ставки в розмірі 15 % річних; запровадження нових видів винагород для банку, які повинні були сплачуватися разом із поточним платежем, і сплата яких не передбачалася і не обумовлювалася (не погоджувалася) сторонами при підписанні 25 квітня 2008 року первинного договору про іпотечний кредит та договорів поруки; тощо були зроблені банком та позичальником ОСОБА_4 в односторонньому порядку, без погодження із позивачами як поручителями та без підписання з ними відповідної додаткової угоди, що призвело до значного збільшення обсягу відповідальності поручителів, через що у справі наявні передбачені законом підстави для визнання вказаних договорів поруки припиненими.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи поданої ПАТ КБ „ПриватБанк" апеляційної скарги обґрунтованості зроблених місцевим судом висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: