Справа №471/1239/15-ц 05.11.2015 05.11.2015 05.11.2015
Провадження №22-ц/784/2659/15
Справа № 471/1239/15-ц
Провадження № 22ц/784/2658, 2659/15 Головуючий у першій інстанції: Губанова В.М..
Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

05 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Харитоновій І.В.,

за участі: відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за апеляційними скаргами

ОСОБА_3, ОСОБА_5

на ухвали судді Братського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі-ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості.

Для забезпечення свого позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало до суду заяву про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам та обмежити їх у праві виїзду за кордон.

Ухвалою судді Братського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2015 року відкрито провадження у справі.

Крім того, ухвалою судді того ж суду від тієї ж дати заяву про забезпечення позову задоволено. Постановлено накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3; будинок АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_5; квартиру АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_7 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення. Крім того, обмежено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просила ухвалу суду про відкриття провадження у справі скасувати, та постановити нову ухвалу, якою повернути позовну заяву позивачу, посилаючись на неправильне застосування суддею норм процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на незаконність ували суду про забезпечення позову, просив її скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 частковому задоволенню, з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося із позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

За ч. 1 ст. 113 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Місцем проживання одного з відповідачів по справі - ОСОБА_6 є АДРЕСА_4

Отже, відкриваючи провадження у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суддя Братського районного суду Миколаївської області дотримався правил статей 109, 113 ЦПК України щодо підсудності спору.

Доводи апелянта про те, що справа має розглядатись за місцем проживання трьох відповідачів у м. Одесі, є наслідком помилкового тлумачення положень глави 1 розділу ІІІ ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що відповідач ОСОБА_6 не може вважатись поручителем по спірному кредитному договору, не заслуговують на увагу, оскільки не має правового значення при вирішення питання про підсудність спору.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду про відкриття провадження у справі постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п.1 ст. 312 ЦПК України.

Що стосується ухвали суду про забезпечення позову, то колегія дійшла наступного.

Відповідно до статей 151-152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Разом з тим, суддя не звернув належної уваги на зазначені вимоги процесуального права та помилково обмежив відповідачів у праві виїзду за межі України в якості забезпечення позову.

Крім того, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували належність спірного нерухомого майна відповідачам.

Отже, вирішуючи питання про накладення арешту на майно відповідачів, суддя не з'ясував чи належить зазначене в заяві нерухоме майно останнім.

Таким чном, суддя порушив порядок, передбачений для вирішення питання про забезпечення позову.

До того ж, як видно з наданої в судовому засіданні апеляційного суду копії оскаржуваної ухвали, її текст має відмінності від оригіналу цієї ухвали, яка міститься в матеріалах справи.

В зв'язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 3 ст. 312 ЦПК України, з направленням матеріалів в той же суд для повторного вирішення цього питання.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу судді Братського районного суду Миколаївської області про відкриття провадження у справі від 21 вересня 2015 року залишити без зміни.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу судді Братського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2015 року щодо забезпечення позову скасувати, а справу повернути до того ж суду для повторного вирішення питання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: