Справа № 263/8945/15-ц
Провадження №2/263/2829/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 р. м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Соколовій О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа комунальне комерційне підприємство «Керуюча Компанія «Західна», про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 29.07.2015 року звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа комунальне комерційне підприємство «Керуюча Компанія «Західна», про визнання права користування жилим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що його дід ОСОБА_2 на підставі ордеру отримав у 1976 році квартиру № 94 у б. 291 по б-ру Шевченко у м.Маріуполі, у якій були прописані дід, баба ОСОБА_3, батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, та сам позивач. У 1995 році позивач разом із матірю був знятий з реєстрації у спірній квартирі. У 2003 році померла його баба, а у 2006 році помер дід. Після чого позивач став проживати у спірній квартирі разом із батьком, займався домашнім господарством, сплачував комуналні рахунки, допомогав батьку, тобто виконував обовязки члена сімї наймача квартири. У 2015 році також помер і батько позивача, якого позивач поховав за власні кошти та з того часу по цей час продовжує проживати у квартирі та утримувати її у належному стані, тому просив визнати за ним право користування зазначеною квартирою.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 повністю підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначив, що був зареєстрований у квартирі, у 1995 році батьки розлучилися, він був неповнолітньою дитиною та мати його зареєструвала за своєю адресою у Іллічивськорму районі м.Маріуполя. З 2002 року після закінчення навчання позивач переїхав до батька та проживав разом із ним та дідом і бабою. Разом із батьком вів сумісне господарство, батько хворів, він доглядав за ним, виконував усі обовязки по господарству, сплачував комунальні послуги, коли батько помер поховав його. Вважає, що він є членом сімї наймача , просив визнати за ним право користування квартирою.

Представник відповідача виконавчого комітету Маріупольської міської ради ОСОБА_7 у судове засідання не зявився , просив розглянути справу за відсутністю представника.

Представник третьої особи ККП «Керуюча Компанія «Західна» в судове засідання не зявився , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засідання надали пояснення, що вони є сусідами позивача, проживають разом із ним у одному підїзді у будинку № 291 по б-ру Шевченко у м.Маріуполі, добре знали сімю позивача. Позивач проживав разом із батьками у спірній квартирі, потім переїхав до матері, а з 2002 року знову повернувся до батька, сплачує комунальні послуги, допомогав батьку, оскільки той хворів, працює. Зазначили, що позивач постійно проживає у спірній квартрі вже понад десять років.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ордеру на квартиру № 94 у б. 291 по б-ру Шевченко у м.Маріуполі № НОМЕР_1 від 10.05.1976 року виданого ОСОБА_2, останньому була надана квартира для сімї у складі дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4

Згідно довідки від 03.04.2015 року , виданої ОСОБА_1, у квартирі № 94 у б. 291 по б-ру Шевченко у м.Маріуполі був зареєстрований його батько ОСОБА_4 по день смерті до 12.03.2015 року.

З особистого рахунку вбачається, що у зазначеній квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 - дід позивача, ОСОБА_3 - баба позивача, ОСОБА_4 батько позивача, ОСОБА_5 - мати позивача, та сам позивач з 23.12.1987 року по 16.06.1995 рік.

Відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, який народився 09.11.1987 року, батьком зазначено ОСОБА_4 За свідоцтвом про народження ОСОБА_4 - батька позивача, батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 помер 12.03.2015 року відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НО № 898870, виданого 13.03.2015 року. ОСОБА_3 померла 21.02.2003 року та ОСОБА_2 помер 03.08.2006 року вдповідно до свідоцтв про смерть.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ст.1 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2002 року проживав разом із батьком та дідом і бабою у квартирі № 94 у б. 291 по б-ру Шевченко у м.Маріуполі з дозволу наймача квартири. Суду не надано доказів, що наймачі квартири заперечували проти вселення позивача у квартиру. Крім того суд враховує, що у 2002 році позивач був у віці 15 років, тобто був неповнолітньою дитиною.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки спірна квартира відноситься до державного житлового фонду, то до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати вимоги ЖК УРСР, які передбачають право користування житловим приміщенням у державному житловому фонді.

Частиною другою ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно до ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

За ч.2 ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Отже, встановлено, що позивач з 2002 року набув права користування квартирою 94 у б. 291 по б-ру Шевченко у м.Маріуполі, оскільки вселилися в квартиру неповнолітньою дитиниою, як член сім'ї наймача і за його згодою.

Вимогами ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Проаналізувавши наведені норми законодавства та докази по справі суд приходить до висновку, що позивач набув права користування у спірній квартирі та його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.1,3,4,10,11,60, 208, 209, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 9, 64, 65 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа комунальне комерційне підприємство «Керуюча Компанія «Західна», про визнання права користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловим приміщенням - квартирою № 94 у будинку № 291 по бульвару Шевченко в м.Маріуполі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом пяти днів.

Суддя Т.І.Скрипниченко