Ухвала

іменем україни

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 15 вересня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 401/15/09/2006/978-3765/КФ/1, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4 500 євро зі сплатою 9,5 % річних терміном до 14 вересня 2021 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручились за виконання боржником своїх зобов'язань. Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 12 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 3 170,23 євро, що еквівалентно 50 053,57 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 170,23 євро, що еквівалентно 50 053,57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2015 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкова І.О. просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що поручителям була направлена претензія з вимогою про погашення кредитної заборгованості, а тому відсутні підстави для стягнення з них заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд змінив мотиви відмови та виходив з того, що листом від 09 липня 2009 року банк повідомив поручителів про наявність заборгованості за кредитним договором, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся в 2014 році, тобто з пропуском шестимісячного строку, тому що вимога про погашення всієї заборгованості відповідачу як поручителю не направлялась.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що 15 вересня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 401/15/09/2006/978-3765/КФ/1, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4 500 євро зі сплатою 9,5 % річних терміном до 14 вересня 2021 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручились за виконання боржником своїх зобов'язань.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 12 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 3 170,23 євро, що еквівалентно 50 053,57 грн.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Тобто дані вимоги закону застосовуються у випадку, якщо кредитором направляється вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Однак апеляційний суд, вказавши, що банк після направлення вимоги від 09 липня 2009 року не звернувся до суду із позовом протягом шести місяців, не звернув уваги, що дана вимога банку не містить посилання на повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а носить лише інформаційний характер щодо наявності у позичальника простроченої заборгованості в розмірі 897,01 євро.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та зазначаючи інші мотиви, не надавши оцінки письмовій вимозі банку, дійшов передчасного висновку, що порука припинена.

За таких обставин, коли фактичні обставини належним чином не встановлені та не перевірені, ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З цих підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко