Справа № 367/3277/15-ц Головуючий у І інстанції Шестопалова Я. В.
Провадження № 22-ц/780/6125/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 43 18.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби у Київській області, Служба у справах сім'ї та дітей Ірпінської міської ради Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши матеріали справи, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби у Київській області про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 87,0 кв.м житловою площею 41,3 кв.м., а також надвірних споруд, що з складаються з сараїв літери «В», «О», «П», вбиральня літера «Д», навіс «Ш», погріб «Г», які розташовані за земельній ділянці площею 0,0924 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Право власності на вказаний жилий будинок належить позивачу на підставі Договору дарування житлового будинку від 28 жовтня 2014 року укладеного між ним та його матір'ю громадянкою ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. зареєстрованого в реєстрі за № 1547.

В позовній заяві позивач зазначає, що в даному будинку зареєстрований та проживає громадянин ОСОБА_2. Відповідач займає половину вищезазначеного будинку та не допускає позивача до управління та використання належного йому майна на свій розсуд для задоволення власних потреб.

Після укладення договору дарування позивач звернувся до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації та звільнити зазначене приміщення, однак відповідач на такі звернення реагує агресивно та заявляє, що буде і наділі проживати де йому буде зручно.

Увесь час проживання в будинку відповідач не сплачує коштів за комунальні послуги і позивач несес витрати по оплаті використаної відповідачем електроенергії, газу та води. Реєстрація місця проживання відповідача у житловому будинку, який належить позивачу та його проживання в ньому, порушує його право користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки право позивача, як власника майна, обтяжене фактом реєстрації відповідача у житловому будинку.

Просив усунути перешкоди в користуванні правом власності шляхом виселення ОСОБА_2 з належного йому житлового будинку та зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою.

Під час розгляду справи 24.07.15 представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог в частині вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку у будинку. (а.с. 41)

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Виселено ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, без надання іншого житла. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Зокрема, в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано положень ст. ст. 71, 72, 116, 156, 157 ЖК України, а також ст. 405 ЦК України. Вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів в обгрунтування позовних вимог, а суд не врахував тієї обставини, що дозвіл на реєстрацію та проживання відповідача у спірному житловому приміщенні був наданий попереднім власником - ОСОБА_4. Крім того, судом не взято до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 87,0 кв.м житловою площею 41,3 кв.м з надвірними спорудами, що з складаються з сараїв літери «В», «О», «П», вбиральня літера «Д», навіс «Ш», погріб «Г», які розташовані за земельній ділянці площею 0,0924 га, кадастровий номер НОМЕР_1, належить громадянину ОСОБА_3 на підставі Договору дарування житлового будинку від 28 жовтня 2014 року укладеного між ним та громадянкою ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. зареєстрованого в реєстрі за № 1547. (а.с. 8-10)

Судом встановлено також, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у вищевказаному будинку з 04.09.1997 року по 22.07.2015 року, однак фактично проживає там з 2013 року по теперішній час. Відповідач займає та використовує за для власних потреб 1/2 частину даного будинку з окремим входом. Крім нього з 2013р. до весни 2015р. також проживала його дружина - ОСОБА_7 та його неповнолітній син - ОСОБА_8, який також був зареєстрований за даною адресою з 25.03.2009р. по 22.07.2015 року.

В теперішній час ОСОБА_7 та неповнолітній син відповідача - ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживають та не зареєстровані.

15.03.2015р. позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача із вимогою про звільнення у місячний термін належного йому на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, про що було складено депутатській акт від 15.03.2015р. (а.с. 18)

Крім того, місцевим судом встановлено, що позивач не має ключів від вхідних дверей до займаної відповідачем частини житлового будинку та не має можливості фактично володіти і користуватись займаною відповідачем частиною будинку, що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції встановив, що відповідач у справі перешкоджає власнику житла користуватись та розпоряджатись своїм майном, оспорює його право на будинок, заперечує проти його відвідування як у присутності відповідача так і у його відсутність, а тому обгрунтованими є доводи позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю на підставі ст. 391 ЦК України шляхом виселення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у відповідача відсутні правові підстави для проживання у спірному будинку, оскільки він не є членом сім'ї позивача та не надав суду доказів, що між ним та позивачем був укладений договір найму відповідно до положень ст.158 ЖК України.

З матеріалів справи вбачається, що факт проживання відповідача у спірному житловому будинку обмежує права позивача у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність поновлення прав позивача, усунувши перешкоди у здійсненні його права власності шляхом виселення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи відповідача щодо врахування висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, оскільки судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітній син відповідача - ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та не зареєстрований.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, враховуючи, що при постановленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: