УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Ізмайлової Т. Л. , Мартинюка В.І., Мостової Г.І. , Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції, Шмигельської Віри Петрівни, державного нотаріуса Ефендієвої Алли Павлівни, ОСОБА_8, третя особа - комунальне підприємство «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації», про визнання дій реєстраційної служби неправомірними, скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити нотаріальні дії, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2006 року між її матір'ю ОСОБА_10 та ОСОБА_8 був укладений договір довічного утримання.

Позивач вважає, що оскільки реєстрація права на спірне будинковолодіння на ім'я ОСОБА_8, на підставі договору довічного утримання від 13 жовтня 2006 року, не була проведена в БТІ, як того вимагало діюче на той час законодавство, тому реєстрація права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_8 лише 17 лютого 2014 року була проведена з порушенням вимог закону.

У зв'язку з чим позивач вважала, що у ОСОБА_8 не виникло право власності на спірне будинковолодіння, тому їй незаконно відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_10, яка на дату смерті була єдиним власником спірного майна.

Просила суд: визнати неправомірними дії реєстраційної служби Ізяславського РУЮ щодо визнання права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_8; скасувати рішення про державну реєстрацію прав на будинковолодіння від 17 лютого 2014 poку за ОСОБА_11; зобов'язати державного нотаріуса Ефендієву А.П. вчинити нотаріальні дії та видати свідоцтво про право на спадщину згідно заведеної спадкової справи; а також відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі по 7 000,00 грн з кожного нотаріуса.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_5, просять суд касаційної інстанції скасувати рішення судів попередніх інстанцій та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що договір довічного утримання був укладений відповідно до умов діючого на той час законодавства, реєстрація права власності на спірне майно за ОСОБА_8 в 2014 році була проведена у відповідності з діючим законодавством, тому ОСОБА_8 є законним власником спірного будинковолодіння з 2006 року.

Зазначені висновки суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_10, яка є матір'ю позивача ОСОБА_5, та ОСОБА_8 був укладений договір довічного утримання. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріальрюго округу Хмельницької області Шмигельською В.П. та пройшов відповідну державну реєстрацію за № 5082.

За даними договором ОСОБА_12 отримав у власність житловий дерев'яний будинок загальною площею 67,6 кв. м, жилою площею 54,7 кв. м, дерев'яний сарай, штахетну загорожу з хвірткою, які знаходяться по АДРЕСА_1. Вказане будинковолодіння належало ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріальною конторою 10 квітня 1992 року.

ОСОБА_10 померла 04 лютого 2013 року.

Право власності на спірне будинковолодіння було зареєстровано за ОСОБА_12 у реєстраційній службі Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 13 лютого 2014 року шляхом внесення відповідних даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_5, яка є дочкою ОСОБА_10 та спадкоємцем першої черги, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Листом від 06 грудня 2013 року державним нотаріусом Ефендієвою А.П, було відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, оскільки на підставі договору довічного утримання від 13 жовтня 2006 року його власником є ОСОБА_8

Відповідно до вимоги ст. 745 ЦК України, в редакції яка діяла на момент укладення договору довічного утримання, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Статтею 748 ЦК України, в редакції яка діяла на момент укладення договору довічного утримання, передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно до ч. ч. 3-4 ст. 334 ЦК України, в редакції яка діяла на момент укладення договору довічного утримання, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що право власності на майно, передане по договору довічного утримання, виникає з моменту нотаріального посвідчення договору, а якщо договір підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що оскільки договір довічного утримання, укладений 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, був посвідчений приватним нотаріусом та в цей же день пройшов державну реєстрацію, тому право власності на спірне будинковолодіння виникло у ОСОБА_8 з 13 жовтня 2006 року, тобто з моменту державної реєстрації договору довічного утримання.

Отже висновки судів про те, що дії реєстраційної служи, яка здійснила реєстрацію права власності на спірне будинковолодіння 13 лютого 2014 року, на підставі договору довічного утримання від 13 жовтня 2006 року, відповідають вимогам закону. Крім того, відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння є правомірною, оскільки на дату відкриття спадщини - 04 лютого 2013 року це майно не належало спадкодавцю ОСОБА_10 на праві власності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій, правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук