У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 20 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 02 червня 2006 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАБ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала 13 515 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на купівлю будинку строком до 01 червня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 червня 2006 між ними укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до п. п. 1.1, 2.1.1, 2.2.6 кредитного договору засобом платежу зазначено долар США, відповідач не має індивідуальної ліцензії на операції з використанням іноземної валюти, як засобу платежу, банком подано до суду позов про про стягнення заборгованості в сумі 10 462,47 доларів США, однак до звернення банку до суду нею сплачено 19 045,21 доларів США, а тому позивач вважає, що загальна сума виплат складатиме 29 507,68 доларів США, що 100 % перевищує отриману суму кредиту, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів <nau://ukr/1023-12|st18>» є непропорційно великою сумою компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції). Крім того, вважає, що умови кредитного договору, зазначені у п. 4.1 щодо визначення розміру пені є несправедливими та не відповідають положенням п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів <nau://ukr/1023-12|st18>», а тому просила визнати недійсним кредитний договір в цілому, а також визнати недійсним договір іпотеки, посилаючись на відсутність нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя.

Заочним рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 20 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 червня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обгрунтування.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Погодившись з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд разом з тим правильно виходив з того, що умовами спірного правочину встановлена відповідальність за порушення будь-якого зобов'язання у вигляді сплати пені і така сплата не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону, у зв'язку з чим вірно змінив рішення суду першої інстанції в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову.

Встановивши, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки була надана згода іншого з подружжя на передачу в іпотеку спільного майна, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним спірного договору іпотеки.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко