АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2595/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Гончарук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2014 року, скасування державної реєстрації права власності на частину земельної ділянки та визнання права власності на спадкове майно ,-

в с т а н о в и л а :

24 березня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Текуча Уманського району померла його мати - ОСОБА_8, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді будинку з надвірними спорудами у с. Текуча, приватизованої земельної ділянки біля нього, площею 0,3285 га та земельної ділянки площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільради Уманського району Черкаської області .

Позивач ОСОБА_6 вказує у позові, що за життя мати розпорядилася вказаним майном, склавши заповіт на нього та його брата ОСОБА_7 Після смерті матері відкрилася спадщина на спадкове майно, тому 23 березня 2014 року позивач звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У вересні 2014 року він звернувся до нотаріальної контори, щоб оформити свою частину спадщини, однак нотаріус в усній формі відмовив йому у цьому, повідомивши, що є новий заповіт від імені матері, згідно якого вона все майно заповіла його брату, який не подавав заяву про прийняття спадщини, тобто, він пропустив строк на її прийняття. На початку грудня 2014 року ОСОБА_6 знову звернувся до нотаріуса, який на цей раз повідомив, що рішенням суду його брату встановлено додатковий строк для прийняття спадщини, а його було запрошено до нотаріальної контори для оформлення обов'язкової долі спадщини відповідно до ст. 1241 ЦК України.

10 грудня 2014 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 7,7085 га, кадастровий номер НОМЕР_1, наданої для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району вартістю 53452,64 грн. Відповідачу ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки цього ж майна.

Позивач зазначає, що 29 жовтня 2014 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 встановлено додатковий строк для прийняття спадщини, проте рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог до Текучанської сільської ради Уманського району про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_6 вважає, що відповідач ОСОБА_7 пропустив строк для прийняття спадщини, а підстави для його поновлення відсутні, тому відповідач не має права на спадкове майно після смерті їх матері. Єдиним спадкоємцем за законом вважає тільки себе. Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме, на 1/4, він вже отримав, тому йому необхідно отримати таке свідоцтво ще на 3/4 його частини, але оскільки таке свідоцтво безпідставно видано на ім'я відповідача, а нотаріус сам не може скасувати його, то свідоцтво повинно бути визнано недійсним. В зв'язку із чим ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видано 10 грудня 2014 року Уманською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7 на 3/ 4 частки спадкового майна, що складається із земельної ділянки, площею 7,7085 га, кадастровий номер НОМЕР_1, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області - недійсним.

16 червня 2015 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10 грудня 2014 року Уманською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7 на 3/4 частки спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 7,7085 га, кадастровий номер НОМЕР_1, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності на 3/4 частки земельної ділянки, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 43 за адресою: Черкаська область, Уманський район, Текучанська сільська рада на ім'я ОСОБА_7 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва пл. 7,7085 га.; визнати право власності на 3/4 частини вказаної земельної ділянки за ОСОБА_6.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори від 10 грудня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_9 - недійсним.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_9, зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 та про визнання за ОСОБА_6 права власності на 3/4 частини зазначеної земельної ділянки - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2015 року в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог змінити, задовольнивши всі вимоги, скасувати державну реєстрацію права власності на 3/4 частини земельної ділянки, зареєстрованої в держреєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 43 за адресою: Черкаська область, Уманський район, с/р Текучанська на ім'я ОСОБА_7 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7085 га. Визнати за ним право власності на 3/ 4 частини земельної ділянки, як на спадкове майно після смерті його матері - ОСОБА_9 Стягнути з відповідача на його корить витрати на правову допомогу згідно наданого документу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що рішення не відповідає чинному законодавства про спадкування, в зв'язку із чим просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2015 року в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори від 10 грудня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_8 недійсним та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_7 та його представника, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, та частково задовольняючи позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_9 недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки рішення суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини скасовано, тому у відповідача. немає права на отримання спадкового майно після смерті матері, згідно виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем, та про визнання за позивачем права власності на 3/4 частини зазначеної земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що на час реєстрації земельної ділянки відповідачем свідоцтво було чинним і реєстрація проведена була правомірно. Суд вважав, що не має права заміняти органи нотаріату і визнавати право власності на спадкове майно без відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому підстав для визнання права власності на спадкове майно суд не вбачає. Після отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті матері, та звернення до реєстраційної служби, запис про власника буде змінений згідно даних свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, виданого 24 березня 2004 року ОСОБА_9, матері сторін, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,7085 га, розташовану на території Текучанської сільської ради Уманського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно заповіту від 08 листопада 2013 року ОСОБА_9 заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1; належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,3585 га та земельну ділянку площею 7,7085 га - синові ОСОБА_7

26 вересня 2014 року постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Ящук Д.О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_7, після смерті матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про встановлення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка була задоволена, судом ухвалено відповідне рішення, яке в подальшому було скасовано апеляційним судом Черкаської області від 05 березня 2015 року.

10 грудня 2014 року позивачу ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 7,7085 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району.

10 грудня 2014 року відповідачу ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини цього ж майна.

Позивач ОСОБА_6, звертаючись до суду із даним позовом, посилався на те, що ОСОБА_7 незаконно отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 7,7085 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, оскільки рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, було скасовано рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року, відмовлено у задоволенні даних позовних вимог ОСОБА_7

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно роз'яснення в абзаці 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судові практику у справах про спадкування» вказано, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача в частині щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10 грудня 2014 року Уманською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7 на 3/4 частки спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 7,7085 га, кадастровий номер НОМЕР_1, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи нотаріусом було відмовлено ОСОБА_7 в оформленні спадкового майна за заповітом після смерті матері, оскільки ним у встановлений законом шестимісячний строк не було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом. Відповідач ОСОБА_7 в судовому порядку вирішував питання про надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов ОСОБА_7 про встановлення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини був задоволений та ухвалено відповідне рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області 29 жовтня 2014 року. На підставі даного рішення суду відповідач ОСОБА_7 подав заяву про прийняття спадщини та нотаріусом йому було видано 10 грудня 2014 року свідоцтво про право на спадщину на заповітом на 3/ 4 частини спадкового майна, оскільки на 1/ 4 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину було видано позивачу ОСОБА_6 , який є інвалідом 1 групи, тому відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову долю, незалежно від змісту заповіту.

Однак, ОСОБА_6 оскаржив рішення суду про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в апеляційному порядку. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року було скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_7 про надання йому додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Після набрання чинності рішення апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_7 вважається таким, що не подавав заяви про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, а тому є всі підстави для визнання отриманого ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, що і задовольнив суд першої інстанції.

Посилання апелянта ОСОБА_7 та його представника, що ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки дані обставини повинні бути належним чином підтверджені.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних довідки з місця постійного проживання померлої матері сторін ОСОБА_9, що до дня смерті ОСОБА_9 проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1, проживала одиноко (а. с. 34, 38, 59 ). Доводи апелянта ОСОБА_7, що мати померла в лікарні м. Умані, де тривалий час проходила лікування, та протягом певного часу проживала разом з його сім'єю в АДРЕСА_2 не дають підстав дійти висновку, що постійним місцем проживання спадкодавця ОСОБА_9 є адреса в АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_7 не звертався до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як і не звертався з відповідним позовом до суду про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті матері в зв'язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Безпідставними є посилання апелянта ОСОБА_7, що він прийняв спадщину, тому з моменту відкриття спадщини має право на оформлення спадкового майна, оскільки самим же апелянтом зазначено в апеляційній скарзі, що у особи не виникає права власності на спадкове майно, якщо ця особа не прийняла його у встановлені законом строки. Фактичне прийняття спадщини нині діючим цивільним законодавством не передбачено, тому також необґрунтованими є доводи апелянта , що він не може бути позбавлений права на спадкування майна після смерті матері.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення доводи апелянта ОСОБА_7 про скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, враховуючи вищевказані обставини, які підтвердженні належними доказами, та які містяться у матеріалах справи.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог позивача ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на 3/ 4 частини спадкового майна за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 43, оскільки позивачем не вказано відповідачем по справі відповідний орган, який здійснює державну реєстрацію та скасовує її. Оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для залучення до участі у справі інших осіб, в тому числі і відповідачів, а вирішити дані вимоги без участі в якості відповідача, на якого в разі задоволення вимог покладається зобов'язання скасувати реєстрацію не є можливим, то в цій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині вимог щодо визнання за ним права власності на 3/ 4 частини земельної ділянки, як на спадкове майно після смерті його матері - ОСОБА_9, які не підлягають до задоволення, оскільки суд першої інстанції вірно зазначив, що суд не має права заміняти органи нотаріату і визнавати право власності на спадкове майно без відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не має підстави для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Виходячи з викладеного, доводи апелянтів носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянтів, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2014 року, скасування державної реєстрації права власності на частину земельної ділянки та визнання права власності на спадкове майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :