Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про стягнення страхового відшкодування,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

(далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), про стягнення страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Брокбізнес» укладено договір добровільного страхування заставного транспортного засобу № 006-024792/016 НТ, згідно з яким застраховано автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1, при цьому вигодонабувачем є АТ Банк «Фінанси та Кредит». Позивач зазначав, що 23 січня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого було пошкоджено застрахований транспортний засіб. 24 січня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою про настання страхового випадку. Однак відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звʼязку із конструктивною загибеллю транспортного засобу та тим, що сума страхового відшкодування менша на 90 % від ринкової вартості застрахованого транспортного засобу. ОСОБА_3 вважав рішення відповідача щодо конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу необґрунтованим та передчасним, а тому просив стягнути 95 000 грн страхового відшкодування у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору страхування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від

25 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 95 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 квітня

2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

25 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки відсутні передбачені законом підстави для такої відмови. Встановив, що умови, викладені у п. 15.15 договору страхування, є несправедливими та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такими, що обмежують позивача у праві на отримання страхового відшкодування. Крім того, вважав доведеним, що конкретний перелік ремонтних робіт та висновок щодо необхідності заміни чи можливості ремонту певних деталей, виявлення непошкоджених елементів, деталей та агрегатів транспортного засобу можливий виключно під час огляду транспортного засобу на спеціалізованій станції технічного обслуговування автомобілів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і фахового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 13 жовтня 2011 року між сторонами укладено договір добровільного страхування заставного наземного транспортного засобу - автомобіля Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1, при цьому вигодонабувачем є АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зобовʼязання за кредитним договором перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 виконані в повному обсязі.

23 січня 2012 року у м. Херсоні сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено застрахований автомобіль.

24 січня 2012 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою, в якій повідомив про настання страхового випадку та просив виплатити йому страхове відшкодування.

Листом від 06 червня 2012 року страхова компанія повідомила позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

На підставі зазначеного та відповідно до умов договору позивач своєчасно повідомив відповідача про страхову подію і надав автомобіль на огляд та інші необхідні документи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п. 15.4 договору на підставі одержаних документів, що підтверджують настання страхового випадку і розмір збитку, протягом 10 днів з моменту отримання останньою документів страховик складає страховий акт.

Згідно з п. 15.6 договору виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 10 робочих днів після підписання страхового акта за умови надання всіх документів, необхідних для здійснення виплати.

З метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному, відповідачем було отримано звіт від 31 травня 2012 року авто товарознавчого дослідження, підготовлений оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа». Згідно із наданим звітом вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 196 758,14 гривень.

Відповідно до п. 15.15 договору страхування встановлено, що конструктивна загибель - коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує 75 % і більше ринкової вартості транспортного засобу, визначеної на дату настання страхового випадку. На підставі звіту від 31 травня 2012 року та договору страхування відповідачем прийнято рішення про конструктивну загибель транспортного засобу, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує 75 % його вартості на момент ДТП.

Позивачем, який не погодився з висновками товарознавця, на підставі яких відповідачем було прийнято рішення про конструктивну загибель автомобіля, була замовлена та проведена незалежна товарознавча оцінка вартості відновлювального ремонту, про що складено звіт від 14 листопада 2012 року № 2012/30 суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 Згідно з даним звітом вартість відновлювального ремонту становить 118 596,20 гривень.

Також позивачем отримано рахунок підприємця ОСОБА_5 (СТО «ІНФОРМАЦІЯ_1») від 12 листопада 2012 року № 227, в якому обчислена реальна вартість деталей та ремонтних робіт. Згідно з даним рахунком вартість відновлювального ремонту становить 114 020 гривень.

Відповідно до п. 15.2 договору при визначенні розміру збитку розмір страхового відшкодування виконується на підставі документів: згідно з п. 15.2.4 договору-калькуляції вартості відновлювального ремонту, складеної страховиком із застосуванням програмного комплексу «АUDAТЕХ», при виборі даної опції виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо страхувальнику з урахуванням п. 15.3 договору або шляхом перерахування суми страхового відшкодування на рахунок третьої особи (автомагазину, СТО тощо) за заявою страхувальника та за умови погодження такої особи із страховиком. Пункт 15.3 договору передбачає, що у разі настання страхових випадків, передбачених п. п. 10.1.1 - 10.1.3 договору (в даному випадку п. 10.1.1 договору - ДТП), право страховика здійснити попередню (авансову) виплату страхового відшкодування розмірі 80 % від повного розміру страхового відшкодування та обов'язок виплати остаточної суми страхового відшкодування здійснити після надання страховику документів, що підтверджують оплату відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу (акти виконаних робіт, чеки, квитанції про оплату тощо) зі станції технічного обслуговування.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснити продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України, який у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом захист прав споживачів» надав роз'яснення, що під регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» підпадають також відносини, що виникають із договорів страхування.

Отже, взаємовідносини між ОСОБА_3 і відповідачем, що випливають з договору, регулюються не лише Законом України «Про страхування» і умовами договору, а також і Законом України «Про захист прав споживачів».

У відповідача відповідно до п. 15.15 договору передбачено право вибору на свій розсуд одного з рішень про спосіб виплати страхового відшкодування. Суд вважає такі норми договору нечіткими, двозначними та такими, що надають відповідачу можливість ухилятись від виконання умов договору не виплачувати страхове відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відновлювальний ремонт автомобіля, проведений на СТО «ІНФОРМАЦІЯ_1» підприємця ОСОБА_5, вартістю 114 020 грн відображає пряму дійсну шкоду, якої завдано страхувальнику дорожньо-транспортною пригодою, яка згідно із п. 10.1 договору є страховим випадком. Оскільки дана сума становить менше 75 % ринкової вартості ТЗ (190 000 гривень), суд вважає, що в даному випадку відсутня конструктивна загибель ТЗ.

10 жовтня 02014 року експертом складено висновок № 7784, з якого вбачається, що висновок про вартість відновлювального ремонту експертом визначено не на момент настання страхового випадку чи проведена фактичного ремонту на СТО, а на 22 січня 2013 року, тобто на рік пізніше страхового випадку, вартість непошкоджених та придатних до експлуатації деталей експерт визначає станом на 27 лютого 2012 року.

Слід зазначити, що на момент проведення експертизи автомобіль фактично був відремонтований, і цей факт відображено в матеріалах справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір відповідно до закону, який підлягав застосуванню. Однак вказані обставини не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 квітня 2015 року скасувати, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко