Єдиний унікальний номер 240/405/15-ц Номер провадження 22-ц/775/714/2015
Єдиний унікальний номер 240/405/15-ц Головуючий в I інстанції Попович І.А.
Номер провадження 22-ц/775/714/2015 Суддя доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Осипчук О.В.,

за участю секретаря Масловського Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Артемівську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 60416,92 грн. за кредитним договором №ABZNRX13420053 від 01 жовтня 2008 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просили скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, оскільки судом неправильно застосовано положення ст..551 ЦК України - не з'ясовано та не визначено жодної з обставин, які є підставою для зменшення неустойки, висновки суду не мотивовані. Суд не звернув уваги на положення ч.1 ст.624 ЦК України, за якими неустойка підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник ПАТ «Акцент-Банк» надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 за місцем реєстрації не мешкає, повідомлений в порядку ч.5 ст.74, ч.3. 4 ст.76 ЦПК України, про що свідчать листи Михайлівської сільської ради Олександрівського району Донецької області про неможливість вручення судової повістки.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 01 жовтня 2008 року відповідач уклав кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, за яким надано кредит у сумі 4991,52 грн. на строк 12 місяців з 01 жовтня 2008 року по 01 жовтня 2009 року на придбання товару в розмірі 5000 грн., сплату страхового платежу у розмірі 191, 52 грн., а також умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Заочним рішенням Олександрівського районного суду від 21 березня 2013 року з відповідача стягнуто за даним договором 100852,51 грн. Станом на 18 травня 2015 року заборгованість складає 60416,92 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування, заборгованості по комісії, штрафам вже є рішення суду, яке набуло законної сили, розмір стягнутих штрафів перевищує розмір заявлених вимог, повторне стягнення штрафу не передбачено, так само рішенням суду частина пені вже була стягнута, що є достатньою компенсацією для позивача за невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся до суду за спливом тривалого строку після початку виникнення заборгованості, чим сприяв виникненню та збільшенню розміру неустойки, розрахована позивачем пеня значно перевищує розмір завданих збитків та з урахуванням принципів розумності та справедливості унеможливлює повторне її стягнення.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Дійсно, виходячи з положень статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

До цього зводиться правова позиція висловлена Верховним Судом України 23 вересня 2015 року у справі за № 6-1206цс15.

Але по справі, яка розглядається, відсутні підстави для стягнення неустойки.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» посилались на те, що відповідач ознайомлений та погодився на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і Банком кредитно-заставний договір, тобто банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом Відповідача в заяві.

Дійсно, в матеріалах справи наявна анкета позичальника та його заява, в якій міститься таке посилання, але додані до справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача, з них не можливо зробити висновок, чи є ці Умови саме такими, які діяли на час підписання заяви позичальника.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаної норми Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.1 яких установлено розмір пені, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України 11 березня 2015 року при розгляді цивільної справи №6-16цс15.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом положень ст..551 ЦК України також необгрунтовані.

Так, частиною 3 статті 551 ЦК України суду надано право зменшити розмір нарахованої пені - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі №6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року.

З матеріалів справи виходить, що розмір заборгованості за кредитом складає 4991,52 грн., розмір заборгованості по процентам за користування кредитом складає 369,81 грн. (арк..спр.5), які були стягнуті з відповідача на підставі рішення Олександрівського районного суду від 21 березня 2013 року (арк..спр.68). Окрім цих сум з відповідача рішення суду також були стягнуті комісія за користування кредитом в сумі 137,28 грн., штрафи в сумі 500 грн. та 4778,69 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в сумі 90075,21 грн.

Отже пеня, яка була стягнута раніше за рішенням суду значно перевищувала розмір збитків.

За таких підстав висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.О.Дундар

Судді: О.І.Корчиста

О.В.Осипчук