Справа № 308/9566/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними окремих положень споживчого кредитного договору та відшкодування завданої моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними окремих положень споживчого кредитного договору та відшкодування завданої моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14.06.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та нею - ОСОБА_2 (теперішнє прізвище ОСОБА_1), був укладений споживчий кредитний договір №500382266 на суму 20 000 гривень строком на 3 роки.

Згідно Додатку №1 «Графіку платежів» до цього договору., вона повинна сплачувати відповідачу ПАТ «Альфа-Банк» незмінний протягом дії договору з 1-го по 36-ий місяць щомісячний платіж в сумі 1 331,21 грн., з яких 693,21 грн. складає тіло кредиту з відсотками та 638 грн. комісія банку.

Однак, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.10.2014 року, що набрали законної сили, щомісячна протягом дії договору комісія банку в сумі 638 грн. - визнана нікчемною з часу її укладення. Таким чином, з часу укладення договору вона повинна сплачувати банку лише щомісячний платіж в сумі 693,21 грн.

Проте, пунктом 4 зазначеного кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором сплатити банку щомісячний штраф у розмірі 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, що складає щомісячно 50,49% від щомісячної суми її зобовязання за цим договором (350 грн. поділити на 693,21 грн. = 50,49%).

Дану умову договору про сплату щомісячного штрафу в розмірі 350 грн. позивачка вважає недійсною з часу її укладення посилаючись на те, що вказаний кредитний договір є споживчим, що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.10.2014 року, які набрали законної сили, а тому на цей договір поширюються вимоги законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 року справа №15рп/2011, що є обовязковим до виконання на всій території України, зазначив, що положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту, зокрема це право споживача не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних підставах тощо.

Згідно ч.5 ст.11 названого Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» встановлює: продавець (виконавець, виробник ) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина 1); умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача (частина 2); несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання ним зобовязань за договором (пункт 5 частини 3); положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (частина 7).

Тому позивачка вважає, що умова договору про зобовязання позичальника за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором сплатити банку щомісячний штраф у розмірі 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, що складає щомісячно 50,49% від щомісячної суми її зобовязання за цим договором, - є недійсною з часу її укладення.

Крім цього вказувала, що про порушення своїх прав вона довідалася лише під час виконання кредитного договору, тому що банк не дивлячись на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.10.2014 року, які набрали законної сили, щомісячна протягом дії договору комісія банку в сумі 638 грн. - визнана нікчемною з часу її укладення, у звязку з чим з часу укладення договору вона повинна сплачувати банку лише щомісячний платіж в сумі 693,21 грн. Однак, банк й надалі продовжує в першу чергу зараховувати з вказаної суми неіснуючі комісії в сумі 638 грн., незаконні щомісячні штрафи в сумі 350 грн., потім відсотки і в останню чергу тіло кредиту, а на її неодноразові письмові вимоги надати новий графік погашення кредиту реагує формальною відпискою та відмовою.

Внаслідок неправомірних дій банку їй завдано моральної шкоди, яка полягає у навмисному невиконанні банком рішень судів, які набрали законної сили, ненадання нового графіку погашення кредиту на її неодноразові письмові та усні звернення, в додатковому й тривалому понад два роки затратою часу по захисту своїх прав і законних інтересів, затратою часу на правову допомогу, зверненням до суду вкотре по захисту своїх прав і інтересів, постійними переживаннями, як матірю грудного кормління своєї однорічної дитини, яку оцінює в розмірі 3000 грн.

Посилаючись на наведене, положення статей 203, 215, 236, 216, 217 ЦК України і Закон України «Про захист прав споживачів», просила визнати недійсним з 14.06.2013 року пункт 4 кредитного договору №500382266, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Фека (теперішнє прізвище ОСОБА_1) В.І. в частині сплати 350 грн. штрафу за кожний наступний прострочений поспіль платіж. А також на підставі ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та на користь держави судовий збір.

Відповідач ПАТ «Альфа-Банк» подав заперечення на позов, в яких вказував на те, що встановлена банком умова договору про щомісячний штраф не порушує Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки штраф за кожен наступний прострочений поспіль платіж визначений не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою. Крім того, при укладенні кредитного договору сторони погодили його умови, позивач засвідчила, що надана їй банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердила своїм підписом, а отже не вважала його умови несправедливими. Тому вважає, що відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним п.4 кредитного договору та для стягнення з банку на користь позивачки моральної шкоди, за її недоведеністю.

В судове засідання позивач не зявився, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, на адресу суду надійшло заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши їм обєктивну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.06.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 (теперішнє прізвище ОСОБА_1), був укладений споживчий кредитний договір №500382266 на суму 20 000 гривень строком на 3 роки.

Згідно Додатку №1 «Графіку платежів» до кредитного договору, позичальник зобовязався сплачувати ПАТ «Альфа-Банк» незмінний протягом дії договору з 1-го по 36-ий місяць щомісячний платіж в сумі 1 331,21 грн., з яких 693,21 грн. складає тіло кредиту з відсотками та 638 грн. комісія банку.

Однак, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.10.2014 року, що набрали законної сили, щомісячна протягом дії договору комісія банку в сумі 638 грн. - визнана нікчемною з часу її укладення. А тому, з часу укладення договору позивачка повинна сплачувати банку лише щомісячний платіж в сумі 693,21 грн.

Проте, відповідач й надалі продовжує в першу чергу зараховувати з вказаної суми комісії в сумі 638 грн., штрафи в сумі 350 грн., потім відсотки і в останню чергу тіло кредиту. Нарахування щомісячного штрафу в розмірі 350 грн. банком здійснюється на підставі п.4 кредитного договору, яким передбачено, що позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором сплатити банку щомісячний штраф у розмірі 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

Судом встановлено, що розмір штрафу в сумі 350 грн. складає щомісячно 50,49% (350:693,21=50,49%) від щомісячної суми зобовязання позивачки за кредитним договором.

Дана умова договору про сплату позичальником щомісячного штрафу в розмірі 350 грн. є недійсною з часу її укладення за таких обставин.

З матеріалів справи слідує, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 (теперішнє прізвище ОСОБА_1) кредитний договір є споживчим, що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.10.2014 року, які набрали законної сили, а тому на нього поширюються вимоги законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 року справа №15рп/2011, що є обовязковим до виконання на всій території України, зазначив, що положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту, зокрема це право споживача не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних підставах тощо.

Згідно ч.5 ст.11 названого Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» встановлює: продавець (виконавець, виробник ) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина 1); умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача (частина 2); несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання ним зобовязань за договором (пункт 5 частини 3); положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (частина 7).

Отже, умова договору про зобовязання позичальника за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором сплатити банку щомісячний штраф у розмірі 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, що складає щомісячно 50,49% від щомісячної суми (ціни) договору - є несправедливою, так як дана умова договору містить встановлення вимоги про сплату позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання нею зобовязань за договором, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першо-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою (ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України).

Частиною першою статті 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже встановивши, що умова п.4 кредитного договору про зобовязання позичальника за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором сплатити банку щомісячний штраф у розмірі 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, - є несправедливою, що вказує на укладення кредитного договору в цій частині з порушенням вимог ч.ч. 1,2, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто недодержання відповідачем в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України, що згідно з ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання недійсним з 14.06.2013 року пункту 4 кредитного договору №500382266 укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 в частині сплати 350 грн. штрафу за кожний наступний прострочений поспіль платіж .

Також судом встановлено, що позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у навмисному невиконанні банком рішень судів, які набрали законної сили, ненадання нового графіку погашення кредиту на неодноразові письмові та усні звернення позивачки, в додатковому й тривалому понад два роки затратою часу по захисту нею своїх прав і законних інтересів, затратою часу на правову допомогу, зверненням до суду вкотре по захисту своїх прав і інтересів, постійними переживаннями, як матірю грудного кормління своєї однорічної дитини, розмір якої суд оцінює в сумі 2000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на її користь на підставі ч.2 ст.23 ЦК України та ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення, яку на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та частин 2 і 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 216, 217, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними окремих положень споживчого кредитного договору та відшкодування завданої моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недійсним з 14.06.2013 року пункт 4 кредитного договору №500382266, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Фека (теперішнє прізвище ОСОБА_1) В.І. в частині сплати 350 грн. штрафу за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4