АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7565/15 Справа № 201/638/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Брага А. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 13 липня 2011 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, виїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, який знаходився під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Вказували на те, що відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Зазначали, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 завдану ним матеріальну шкоду не відшкодував, а тому вони здійснили виплату потерпілому ОСОБА_3 у розмірі 16.166 грн. 07 коп. та понесли витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у розмірі 209 грн.80 коп., а тому просили ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 витрати в порядку регресу, пов'язані з виплатою страхового відшкодування у загальному розмірі 16.375 грн.87 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року позовні вимоги МТСБУ залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі МТСБУ ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає випадки, в яких страхова компанія після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, а саме: ч.2 цієї статті передбачено, що після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільну-правову відповідальність.

За змістом ст.9 Закону України «Про страхування», при страхуванні майна, страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладення договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до положень пунктів 1.3,1.4,1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Згідно до положень підпункту а) пункту 41.1 ст.41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.38.2.1. вказаного Закону (в редакції, що діяла на час виникнення ДТП), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Частиною 1 ст.1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 13 липня 2011 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, виїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, який знаходився під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2011 року, яка чинна на даний час, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.10).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно висновку №ZU180711 від 25 липня 2011 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю марки «Tойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП від 13 липня 2011 року, становить 19.399 грн.28 коп. (а.с.11-15).

На момент ДТП автомобіль ОСОБА_2 застрахований не був, автомобіль потерпілого ОСОБА_3 був застрахований в СК «Гарантія».

24 листопада 2011 року МТСБУ рекомендованим листом за №25940 запропонувало ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, проте відповідач не сплатив суму (а.с.32).

На підставі наказу від 09 грудня 2011 року за №3355 та платіжного доручення №5537 від 12 грудня 2011 року МТСБУ перерахувало ОСОБА_3 страхове відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 16.166 грн.07 коп. (а.с.33,38)

Крім того, платіжним дорученням №5249 від 01 грудня 2011 року позивач оплатив послуги аварійного комісара по збору документів на загальну суму 209 грн.80 коп. (а.с.35,36,37).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у судовому засіданні заявив вимогу про застосування строків позовної давності, оскільки строк позовної давності за спірними правовідносинами сплинув ще у 2014 році, тоді як позивач звернувся з позовом у січні 2015 року, будь - яких заяв про поновлення строку позовної давності з зазначенням поважності причини його пропуску та відповідними доказами, позивачем до суду подано не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ч.ч.1,3 ст.118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання (п.6 ст.261 ЦК України).

Відповідно до п.2 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п.3 ст.267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.4 ст.267 ЦК України).

Положеннями ч.6 ст.74 ЦПК України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 15 січня 2015 року (а.с.39), в той час коли виплату потерпілій стороні здійснило ще 12 грудня 2011 року (а.с.38).

За таких обставин суд першої інстанції, керуючись нормами ст.267 ЦК України, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Згідно ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Викладені у скарзі доводи МТСБУ про його звернення до суду з позовом 12 грудня 2014 року не ґрунтуються на матеріалах справи і ніякими доказами не підтверджуються.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.