Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, треті особи Виконавчий комітет Бердянської міської ради та ОСОБА_13, та позовом третьої особи ОСОБА_13 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа Виконавчий комітет Бердянської міської ради, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулися до суду з позовом, який уточнили та змінили до початку розгляду справи по суті. Просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 23 грудня 2010 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області, реєстраційний номер 2688, укладений між продавцем ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» та покупцями ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_12, відповідно до якого продавцем передано у власність покупців, в рівних частках кожному, житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м.Бердянську Запорізької області.

В обґрунтування позову зазначили, що в квітні 2013 року ними отримано листа від відповідачів, яким їх було поставлено до відома, що відповідачі є власниками вказаного житлового будинку, та було запропоновано укласти з ними договір найму житлового приміщення. Відповідно до змісту листа, між ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» та відповідачами 23 грудня 2010 року укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м.Бердянську. Вважають вказаний договір купівлі-продажу таким, що укладений з порушенням вимог законодавства. Зазначили, що домоволодіння № 12 по вул. Ля-Сейнська в м..Бердянськ на праві власності належало ОСОБА_15 і ОСОБА_16 Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської Ради народних депутатів № 276 від 08.07.82р. санкціоновано додатковій відвід земельної ділянки площею 0,11га. для будівництва гуртожитку та дитячого садку. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської Ради народних депутатів № 363 від 11.09.86 р. встановлено, що за рахунок вилучення земельної ділянки і зносу домоволодіння, рішенням виконкому від 05.07.84р. № 282 ОСОБА_15 надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 16,76кв.м., загальною 31,91кв.м., а ОСОБА_16Н - однокімнатну, квартиру АДРЕСА_2 жилою площею 18,95кв.м., загальною площею 39,5 кв.м., їм виплачено грошову компенсацію за домоволодіння що зноситься. У 1983 році здано до експлуатації гуртожиток, а в грудні 1984 року дитячий комбінат трикотажної фабрики, але жилий будинок по вул.Ля-Сейнська, 12 залишився не знесеним, тому бюро технічної інвентаризації правові документи на домоволодіння не погашено.

В цей час у квартирі, яка належала ОСОБА_16, мешкає з 1978 року її донька ОСОБА_17 з сім'єю 5 осіб (вона, чоловік та троє дітей). У квартирі, яка належала ОСОБА_15, з дозволу адміністрації трикотажної фабрики тимчасово мешкає їх робітниця ОСОБА_18 з донькою, зятем і двома онуками. У зв'язку з цим, виконавчий комітет вирішив: Адміністрації трикотажної фабрики житловий будинок по вул.Ля-Сейнська, 12 взяти на тимчасовий баланс. Сім'ю ОСОБА_17 переселити при отриманні фабрикою житла по часткоучасті у першу чергу, а житловий будинок знести. Бюро технічної інвентаризації правові документи на домоволодіння погасити. Адміністрації трикотажної фабрики запропонувати ОСОБА_18 в строк до 20.09.86 р. звільнити квартиру, надану їй до 20.09.86 р. у тимчасове користування. Відділу по обліку та розподілу житлової площі видати ОСОБА_17 тимчасовий ордер на трикімнатну квартиру жилою площею 34,9кв.м., загальною площею 44,4кв.м. по вул.Ля-Сейнська, 12. Міському відділу внутрішніх справ вирішити в передбаченому законом порядку питання прописки ОСОБА_17 та членів її сім'ї після отримання ордеру. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 1454 від 16.12.86 p.. виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м.Бердянська. Ч ОСОБА_17 на сім'ю з 5 осіб надано право заняття житлового приміщення, яке складається з 3 кімнат в квартирі за адресою АДРЕСА_3 на сім'ю в складі: ОСОБА_19 - чоловік, ОСОБА_20 - син, ОСОБА_21 - син, ОСОБА_6 -син. Позивач ОСОБА_6 прописаний у вказаній квартирі. З часу укладення шлюбу, з 05.11.91 р., у вказаній квартирі прописана в якості члена сім'ї ОСОБА_6, його дружина позивач ОСОБА_7. Позивач ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який мешкає разом з батьками з народження, прописаний по досягненню 16 років та у зв'язку з отриманням паспорту. В квартирі № 2 цього будинку біля 20-ти років мешкає ОСОБА_13. 11.12.07 p.

Бердянським міськрайонним судом Запорізької області постановлено рішення по цивільній справі за позовом ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та територіальної громаді в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на самочинне збудоване (відбудоване) нерухоме майно. Вказаним рішенням суду позовні вимоги задоволені, визнано за ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» право власності на самочинні споруди: житловий будинок «А», стіни «a,al», сараї «Ш,Ч,Х,Ю», вбиральні «Т,Ш», що розташовані на земельній ділянці площею 0,0351га. по вул.Ля-Сейнська, 12 в м.Бердянську Запорізької області.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.08.13 р. рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.12.07 р. у цій справі скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивачі вказують, що в зв'язку зі скасуванням рішення суду, яким було визнано право власності на самочинне будівництво, та прийняттям нового рішення про відмову у позові, договір купівлі-продажу від 23.12.10 року є таким, що суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відсутні відомості про здачу житлового будинку до експлуатації та самовільний будинок не може бути об'єктом цивільних прав, скасування апеляційним судом Запорізької області рішення Бердянського міськрайонного суду з відмовою у задоволенні позову визначає, що будинок № 12 по вул.Ля-Сейнська в м.Бердянськ не набув статусу нерухомого майна та не може бути об'єктом цивільно-правових відносин, зокрема, об'єктом договору купівлі-продажу. Вказаний договір є таким, що суперечить нормам цивільного законодавства. Також вказують, що даний правочин порушує публічний порядок, оскільки порушує конституційні права позивачів на житло та переважне право перед іншими особами на його придбання.

Третя особа ОСОБА_13 звернувся до суду з самостійними вимогами. Просить визнати недійсним договір купівлі - продажу, посвідчений 23.12.2010 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області, реєстраційний номер 2688, укладений між продавцем ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» та покупцями ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Б, ОСОБА_11А, ОСОБА_12, відповідно до якого продавцем передано у власність житловий будинок № 12 по вул.Ля-Сейнська в м.Бердянськ Запорізької області.

Зазначив, що в квітні 2013 року він отримав листа від відповідачів, відповідно до якого його було поставлено до відома, що вони є власниками житлового будинку № 12 по вул.Ля-Сейнська в м.Бердянську, та йому було запропоновано укласти з ними Договір найму житлового приміщення. Відповідно до змісту листа, між ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» та відповідачами 23 грудня 2010 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №12 по вул.Ля-Сейнська в м.Бердянську. Вважає вказаний договір таким, що укладений з порушенням вимог законодавства та є підстави для визнання його недійсним.

ОСОБА_13 вказує, що в зв'язку і скасуванням рішення суду, яким було визнано право власності на самочинне будівництві та прийняттям нового рішення про відмову у позові, договір купівлі-продажу від 23.12.10 року є таким, що суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільно-законодавства, а також моральним засадам суспільства та спрямований на порушенні конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відсутні відомості про здачу-житлового будинку до експлуатації та самовільний будинок не може бути об'єктом цивільних прав, скасування апеляційним судом Запорізької області рішення Бердянського міськрайонного суду з відмовою у задоволенні позову визначає, що будинок № 12 по вул.Ля-Сейнська в м.Бердянськ не набув статусу нерухомого майна та не може бути об'єктом цивільно-правових відносин, зокрема, об'єктом договору купівлі-продаж Вказаний договір є таким, що суперечить нормам цивільного законодавства. Також вказує, що даний правочин порушує публічний порядок, оскільки порушує його конституційні права на житло та переважне право перед іншими особами на його придбання.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року в задоволенні обох позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 п.4, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Судом встановлено, що житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ, Запорізької області був зареєстрований: 2/3 частини за ОСОБА_22 - на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 грудня 1977 року та посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори (реєстр. № 6659), на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 20 вересня 1979 року та посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори (реєстр. № 5203), на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 02 жовтня 1979 року та посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори (реєстр. № 5327); 1/3 частина за ОСОБА_15 - на підставі договору дарування, укладеного 30 травня 1972 року та посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори (реєстр. № 1820).

Виконавчим комітетом Бердянської міської ради народних депутатів 11 вересня 1986 року прийнято рішення № 363, в якому зазначено, що рішенням виконкому від 08.07.82 року № 276 санкціонований додатковий відвід земельної ділянки площею 0,11га. для будівництва гуртожитку та дитячого комбінату трикотажної фабрики за рахунок вилучення земельної ділянки та знесення домоволодіння № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ, належного ОСОБА_15 та ОСОБА_22 на праві особистої власності.

Згідно рішення міськвиконкому від 05.07.84 р. № 282 ОСОБА_15 надана однокімнатна квартира АДРЕСА_4, а ОСОБА_22 однокімнатна квартира АДРЕСА_5, їм виплачено грошову компенсацію за домоволодіння, що підлягає знесенню.

В 1983 році було введено в експлуатацію гуртожиток, а в грудні 1984 року дитячий комбінат трикотажної фабрики, але житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ, Запорізької області залишився не знесений, в звязку з цим в бюро технічної інвентаризації документи на домоволодіння не погашено.

В колишній квартирі ОСОБА_22, яка складається з трьох житлових кімнат площею 34 кв.м. мешкала з 1978 року її донька ОСОБА_17 з сімєю з 5 осіб (вона, чоловік та троє дітей).

В колишній квартирі ОСОБА_15К, яка складається з однієї житлової кімнати площею 13 кв.м. за дозволом адміністрації трикотажної фабрики тимчасово мешкала їх робоча ОСОБА_18 з донькою, зятем та двоє онуків.

Виконавчий комітет Бердянської міської ради народних депутатів прийняв рішення за яким:

1) адміністрації трикотажної фабрики житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ взяти на тимчасовий баланс. Сімю ОСОБА_17 пересилити при отриманні фабрикою житла за долеучастю у першу чергу, а житловий будинок знести;

2) Бюро технічної інвентаризації правові документи на домоволодіння № 12 по вул.Ля-Сейнська в м.Бердянськ ОСОБА_22 та ОСОБА_15 погасити;

3) адміністрації трикотажної фабрики запропонувати ОСОБА_18 в строк до 20.09.86 р. звільнити квартиру, надану їй до 20.09.86 р. у тимчасове користування;

4) Відділу з обліку та розподілу житлової площі видати ОСОБА_17 тимчасовий ордер на трикімнатну квартиру жилою площею 34,9 кв.м., загальною площею 44,4 кв.м. по вул. Ля-Сейнська, 12;

5) Міському відділу внутрішніх справ вирішити в передбаченому законом порядку питання прописки ОСОБА_17 та членів її сімї після отримання ордеру.

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету на імя ОСОБА_17 виданий ордер від 16 грудня 1986 року № 1454 на житлове приміщення: квартира АДРЕСА_6, на склад сімї з 5 осіб: ОСОБА_19 чоловік, ОСОБА_20 син, ОСОБА_21 син, ОСОБА_6 син.

На даний час в квартирі АДРЕСА_7 мешкає ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_5, які зареєстровані за вказаною адресою. В квартирі № 2 вказаного будинку мешкає ОСОБА_13, який за даною адресою не зареєстрований.

Як зазначив суд попередньої інстанції, зазначені обставини визнано сторонами в судовому засіданні, ними не оспорюються та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2007 року визнано за Відкритим акціонерним товариством "Бердянська трикотажна фабрика" право власності на самочинні споруди, а саме: житловий будинок "А", сіни "а,а1", сараї "Ш,Ч,Х,Ю", вбиральні "Т,Ш", що розташовані на земельній ділянці площею 0,0351га по вул. Ля-Сейнська, 12 в м. Бердянськ, Запорізької області.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 23 грудня 2010 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_23 (реєстр. № 2688) ВАТ "Бердянська трикотажна фабрика" продала, а ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Б, ОСОБА_11А, ОСОБА_12 купили, в рівних частках кожний, житловий будинок, який знаходиться за адресою; будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ зареєстрований за ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Б, ОСОБА_11А, ОСОБА_12 по 1/5 частці за кожним.

Рішенням Бердянської міської ради від 31 березня 2011 року передано в оренду земельну ділянку, яка перебуває у користуванні та без зміни її цільового призначення, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Б, ОСОБА_11А, ОСОБА_12 в рівних частках кожному, земельну ділянку площею 0,0351га., розташовану будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ, строком до 01.03.2060 року.

Відповідно вказаного рішення між Бердянською міською радою, з однієї сторони, та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Б, ОСОБА_11А, ОСОБА_12 з другої сторони, 12 липня 2011 року укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0351га. за адресою: будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2013 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовуі позову Відкритого акціонерного товариства "Бердянська трикотажна фабрика" до ОСОБА_6, ОСОБА_7, територіальної громади в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване (відбудоване) нерухоме майно.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові зазначив, що в момент вчинення правочину його сторонами додержано вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, станом на 23 грудня 2010 року Відкрите акціонерне товариство "Бердянська трикотажна фабрика" було власником спірного житлового будинку та мало право розпорядження належним йому на праві власності майном, скасування в подальшому рішення суду за яким було набуте це право власності не впливає на правовідносини які винили до його скасування.

Однак дійшовши вірного висновку про відмову в позові суд першої невірно зазначив мотиви такої відмови.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Оскільки у справі, яка переглядається, рішення суду про визнання права власності, у подальшому було судом скасовано, то слід вважати, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України.

Правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11 червня 2014 року (справа №6-52цс14).

Однак позивачі з вимогами за правилами статті 388 ЦК України до суду не звертались, враховуючи також те. що ці вимоги може заявити лише власник майна, однак позивачі власниками спірного майна ніколи не були, що ними не оспорюється.

Судом не можуть захищатись права у вибраний позивачем спосіб, який їх не поновлює.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права позивачі (включаючи і третю особу, яка заявила позов) не врахували, що визнання спірного договору недійсним не поновлює і не захищає жодних іх прав.

Доводи скарги це переоцінка висновку суду про відмову в позові, у скарзі апелянти посилаються на ті ж обставини на які вони посилались і в суді першої інстанції.

Посилання у скарзі на те, що житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянськ разом з прибудовами не введено в експлуатацію а тому не набув статусу нерухомого майна не впливає на вірний висновок щодо відмови в позові, однак вказує і на те, що позивачі не були власниками майна в тому числі і на момент укладення спірної угоди.

Посилання у скарзі на порушене право позивачів на набуття права власності за набувальною давністю оцінюватись судом не може оскільки таких вимог в суді першої інстанції позивачі не заявляли, як і не було заявлено вимог про перевід прав покупця у разі доведеності переважного права на придбання майна передбаченого ч. 2 ст. 822 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в позовах.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: