АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/949/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1999/К/15 Шумська О.В.
Категорія № 81(І) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції - Дроворуба Ігоря Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни, заінтересована особа: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції Заскока Ю. В. , боржник: ОСОБА_5, на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБіБанк» (надалі - ПАТ «ВіЕйБіБанк» ) Славкіна М.А. звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції, щодо повернення виконавчого документа без виконання.

В обґрунтування скарги уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіна М.А. зазначила, що неправомірною постановою державного виконавця від 10.02.2015 року № 45211233 було безпідставно повернуто стягувачеві виконавчий документ з огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, виданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» без з'ясування умов можливих для застосування цього Закону.

Скаржник просив суд визнати неправомірними постанову державного виконавця відділу ДВС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області Заскоки Ю. В. № 45211233 «Про повернення виконавчого документа стягувачеві» та дії щодо винесення вказаної постанови; просив зобов'язати державного виконавця ВДВС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 2-361/11 від 23.11.2011 року .

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року скаргу задоволено. Визнано дії державного виконавця Заскоки Ю. В., відділу ДВС Софіївського РУЮ про повернення виконавчого листа стягувачеві - неправомірними.

Скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві № 45211233 від 10.02.2015 року. Зобов'язано державного виконавця відділу ДВС Софіївського РУЮ, провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 2-361/11 від 23.11.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за кредитним договором у сумі 140 986,49 грн., на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк»

В апеляційній скарзі начальник відділу ДВС Софіївського РУЮ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування ухвали.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що державним виконавцем вживались заходи щодо перевірки майнового стану боржника, якими встановлена відсутність у нього будь-яких коштів, доходів та іншого житла.

Судом не досліджено пропуску скаржником строку на оскарження дії ДВС.

В запереченнях на апеляційну скаргу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк», просить ухвалу суду, як законну та обґрунтовану залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» заборгованість за кредитним договором №71/в від 31 січня 2007 року в сумі 139471 грн. На підставі судового рішення 23 листопада 2011 року видано виконавчий лист №2-361/11 ( а.с.38).

За заявою стягувача ПАТ «ВіЕйБіБанк» 14 березня 2012 року відкрито виконавче провадження ( а.с.39,40). Постановою державного виконавця ДВС від 24 червня 2014 року виконавчий документ повернуто без виконання ( а.с.41).

Вдруге ПАТ «ВіЕйБіБанк» 24 жовтня 2014 року звернувся до ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду ( а.с.42). Державним виконавцем 28 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП №45211233 ( а.с.43).

10.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову № 45211233 про повернення виконавчого документу стягувачеві по боржнику ОСОБА_5, оскільки іпотечне майно не може бути примусово стягнуто відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не було здійснено усіх необхідних заходів з примусового виконання рішення суду та суду не надано доказів розповсюдження дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна України, виданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду, з огляду на наступне.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Даний правовий висновок міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 6-238цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону № 1304-VII не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 3 Закону № 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

З огляду на вищезазначене норми Закону № 1304-VII, який набрав чинності 7 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції, самі по собі не може бути підставою для повернення виконавчого документа без виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції не було здійснено усіх необхідних, достатніх та дієвих заходів з примусового виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року .

Колегія суддів не звертає уваги на доводи апеляційної скарги ДВС про пропуск скаржником строку звернення до суду зі скаргою, оскільки вони не узгоджуються із матеріалами справи.

Як видно зі супроводжувального листа №03-14/316 від 11.02.2015 року відділом ДВС надіслано ПАТ «ВіЕйБіБанк» копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10 лютого 2015 року на адресу: м.Кіровоград, вул..Преображенська,17-65 ( а.с.58), однак докази про отримання не надано.

Крім того, Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року визначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіну М.А. , місцем розташування якої є м.Київ, вул.. Харківське шоссе,49 ( а.с.1,6).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :