АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 675/1978/13-ц
Провадження № 22-ц/792/966/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

за участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та ушкодженням здоров'я за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1, звертаючись до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2, посилався на те, що в кінці березня 2011 року він домовився з ОСОБА_2, що проводив рубку лісу, про заготівлю та придбання ним відходів лісозаготівлі. 01 квітня 2011 року він прийшов на ділянку, де проводилась лісозаготівля та почав збирати відходи. Почувши шум, він повернувся і побачив, що на нього падає зависле дерево, яке при валці було залишено працівниками бригади. Хоч він намагався відбігти, гілля падаючого дерева зачепило його і він впав на землю. Через біль у стегні вже не зміг піднятися. Як виявилося, він отримав уламковий перелом заднього краю лівої вертлюгової западини зі зміщенням та підвивихом голівки лівого стегна. Через цю травму ОСОБА_1 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні в різних медзакладах, йому встановлено інвалідність ІІ групи. Вважав, що у заподіянні шкоди його здоров'ю вина відповідача, оскільки його бригада проводила валку дерев на цій ділянці і не приземлила дерево, відповідач мав забезпечити дотримання правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою. Посилаючись на ст.ст. 1187 ч.2, 1195 ЦК, просив стягнути з ОСОБА_2 19014,18 грн. майнової шкоди, що полягає у витратах на лікування, та 30000 грн. моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях внаслідок ушкодження здоров'я.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року у позові відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, судом не враховано, що особою, яка зобов'язана відшкодувати завдану йому шкоду, є підприємець ОСОБА_2, тому що саме його бригада проводила рубку лісу і він мав забезпечити дотримання правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, якими є лісосічні роботи та трелювання лісу. Саме через порушення особами, які проводили вказані роботи, правил охорони праці апелянт отримав тілесні ушкодження, що підтверджується приписом управління Держгірпромнагляду № 03.07.11 від 01.07.2011 року.

Факт падіння на нього завислого дерева підтвердив свідок ОСОБА_3, показанням якого суд також не дав жодної оцінки, натомість помилково ствердив про недоведеність вини відповідача. Судом також не враховано, що ця травма призвела до каліцтва, він став інвалідом ІІ групи, не може нормально пересуватися, що завдає йому фізичних та душевних страждань.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просила відхилити її як безпідставну.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст. 1167 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець.

29 січня 2008 року йому видано дозвіл Держгірпромнагляду № 186.08.30-02.01.1 на продовження виконання на період з 29.01.2008 року по 29.01.2013 року робіт підвищеної небезпеки - лісосічних робіт та трелювання лісу, управління тракторами, робіт на висоті (а.с.93, т.1).

Згідно з договором про закупівлю послуг № 9 від 01.04.2011 року, укладеним між ДП „Ізяславське лісове господарство" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 останній здійснював роботи із рубки лісу та заготівлі деревини (підготовка лісосіки до рубки, звалювання дерев з обрубуванням гілок та сучків, трелювання деревини, розкряжування хлистів на сортименти, сортування-штабелювання деревини, очищення місць рубок) на територіях Ізяславського лісгоспу, визначених додатками до договору.

Додатковим договором № 2 від 23.03.2011 року до вищевказаної угоди (а.с.99, т.1) сторони домовилися, що ОСОБА_2 здійснює лісозаготівельні роботи по розробці суцільно-санітарної рубки в кварталі № 112 Плужнянського лісництва площею 1,3 га, строк дії договору - до 23.05.2011 року.

За даними вищевказаних договорів, актів виконаних робіт від 31.03.2011 року, 29.04.2011 року (а.с.97-98, т.1) рубка лісу в кварталі № 112 Плужнянського лісництва бригадою ОСОБА_2 здійснювалася і 01 квітня 2011 року.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" (пункт 5) відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Зважаючи на неможливість повного контролю з боку людей при здійсненні лісосічних робіт та віднесення їх до робіт підвищеної небезпеки, виконання яких потребує спеціального дозволу Держкомітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, суд обґрунтовано визнав зазначену діяльність джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК).

Зі змісту наведених норм вбачається, що цивільна відповідальність за майнову чи моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки настає при наявності таких складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, незалежно від наявності вини заподіювача.

Встановлено, що 01 квітня 2011 року на території лісового масиву Плужнянського лісництва в кварталі № 112 ОСОБА_1 отримав травму у виді уламкового перелому заднього краю лівої вертлюгової западини зі зміщенням та підвивихом головки лівої стегнової кістки та субкортикального надлому головки лівої стегнової кістки.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 109 від 29.09.2015 року (а.с.53-59, т.2) підтверджено факт отримання зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_1 01.04.2011 року та встановлено, що в процесі лікування ці ушкодження потребували тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу, та ускладнилися післятравматичним невритом лівого сідничного нерву з вираженим парезом лівої стопи, обмеженням функції лівого кульшового суглобу, укороченням лівої нижньої кінцівки на 5 см, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, але спричинили розлад здоров'я, пов'язаний зі стійкою втратою працездатності. Встановлення інвалідності ІІ групи загального захворювання ОСОБА_1 03.10.2011 року та 26.09.2012 року перебуває у прямому причинному зв'язку з отриманою 01.04.2011 року травмою. Станом на 28.09.2015 року втрата загальної працездатності ОСОБА_1 становить 70 процентів, втрата професійної працездатності - 85 %.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

На обґрунтування вини відповідача у заподіянні йому шкоди позивач вказував, що травму отримав внаслідок падіння на нього завислого дерева, не приземленого працівниками бригади відповідача, що проводила рубку лісу в кварталі № 112 Плужнянського лісництва.

Відповідач заперечував факт отримання вказаної травми позивачем саме за таких обставин.

Відтак ця обставина підлягала доказуванню позивачем достатніми та допустимими доказами.

Так, відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту падіння на нього завислого дерева позивач посилався на показання свідка ОСОБА_3, який дійсно в суді І інстанції давав такі свідчення.

Проте таке твердження позивача та цього свідка спростовується об'єктивними даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 109 від 29.09.2015 року, за яким, „враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, а саме, перелом заднє-верхньої частини даху лівої вертлюгової впадини, підвивих головки лівої стегнової кістки доверху, субкортикальний надлом головки лівої стегнової кістки, відсутність в медичній документації даних про наявність зовнішніх тілесних ушкоджень у вигляді поширених гематом та синців по зовнішній поверхні лівого стегна та по лівій боковій поверхні тазу, враховуючи локалізацію описаних в медичній документації саден по передній поверхні середньої третини обох гомілок, вищевказані ушкодження кісток тазу та лівої стегнової кістки з більшою ймовірністю могли утворитися при падінні з висоти з приземленням на зігнуті в колінних суглобах нижні кінцівки.

При таких обставинах травмуюча сила була направлена вздовж вісі лівої стегнової кістки, а вищевказані ушкодження кісток тазу та лівої стегнової кістки утворилися по непрямому механізму. Усі виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_1 могли утворитися одно моментно.

Падаюче з висоти дерево могло б спричинити переломи кісток тазу зліва та лівої стегнової кістки, якби ОСОБА_1 впав на правий бік. При ударі падаючим деревом у місці контактування мали б утворитися поширені гематоми та синці в проекції виявлених ушкоджень кісток тазу та лівої стегнової кістки, яких у потерпілого, по даним представленої медичної документації, не виявлено.

Крім того, при ударі тупим твердим предметом в ділянку великого вертела стегнової кістки, утворюються переломи дна вертлюгової западини та центральний вивих голівки стегнової кістки, а також можуть утворюватись переломи лобкової та сідничної кісток. Характер виявлених ушкоджень кісток тазу та лівої стегнової кістки у потерпілого ОСОБА_1 інший. Тобто, утворення виявлених тілесних ушкоджень кісток тазу та лівої стегнової кістки у ОСОБА_1 при обставинах, на які він посилався у своїй позовній заяві від 13.09.2013 року, малоймовірне."

На обґрунтування цього висновку експертиза посилається також і на медичну карту № 7627 стаціонарного хворого Рівненської ЦМЛ, за якою в клінічному розборі від 15.04.2011 року вказано, що ОСОБА_1 отримав травму внаслідок падіння з висоти.

Про те, що ОСОБА_1 отримав травму внаслідок падіння з висоти вказують і дані епікризу № 13906 Рівненської ЦМЛ (а.с.116, т.1).

Крім того, згідно матеріалів дослідчих перевірок № 619, № 8-пр-12 за заявою ОСОБА_1 по факту отримання ним травми на виробництві при заготівлі деревини на лісовій ділянці в порушенні кримінальної справи за ст.ст. 121-123, 128, 271, 272 КК України відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину.

Отже, попри те, що 01 квітня 2011 року лісосічні роботи в кварталі № 112 Плужнянського лісництва здійснювалися бригадою ОСОБА_2, позивач не довів достатніми та допустимими доказами, що вказані тілесні ушкодження він отримав внаслідок здійснюваних лісосічних робіт як джерела підвищеної небезпеки.

Припис управління Держгірпромнагляду № 03.07.11 від 01.07.2011 року, яким встановлено порушення ОСОБА_2 та працівниками його бригади правил охорони праці при виконанні робіт підвищеної небезпеки на час проведення перевірки, не підтверджує наявність причинного зв'язку між подією травмування ОСОБА_1 та виявленими порушеннями, що спростовує доводи його апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги також не ґрунтуються на доказах та не спростовують висновків суду.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Янішевська О.С. Провадження № 22-ц/792/966/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 30