Справа № 344/587/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2236/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту і договору іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки.

Свої вимоги мотивував тим, що 21.11.2006 року між ним та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого він отримав кредитні кошти в сумі 76049,00 франків із строком повернення до 17.11.2016 року.

У забезпечення виконання зобов»язань ним укладено договір іпотеки - трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що в кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги, плати за отримання кредиту, обслуговування та погашення кредиту.

Кредит отриманий у фунтах, а в додатку до договору про надання споживчого кредиту - залишок максимально допустимої заборгованості визначений в доларах США.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача, позивач просив визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту і договору іпотеки.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд не дав належної оцінки його поясненням про те, що про порушення свого права він дізнався тільки в жовтні 2014 року після винесення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, по справі яка виникла з подібних правовідносин, таким чином висновок суду про те, що позивач дізнався про порушення свого права в жовтні 2012 року не відповідає дійсності.

З договору про надання споживчого кредиту вбачається, що в ньому немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту - визнані обов»язковими.

Крім того, банком не надано окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, а сам розрахунок проведено поверхово.

Апелянт вважає, що відповідач в порушення вимог закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зазначеним обставинам справи, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» Гільшанська О.В. заперечила доводи апелянта, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду та не навів поважних причин пропущення позовної давності.

З таким висновком погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.11.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 76049,00 франків із строком повернення кредиту до 17.11.2016 року та сплатою протягом тридцяти календарних днів за користування кредитними коштами 8,99 % річних з подальшим переглядом процентної ставки відповідно до умов п. 9.2 договору (а.с.5-15).

Згідно додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.11.2006 року сторонами підписано графік погашення кредиту, який є невід»ємною частиною кредитного договору. Позичальник ОСОБА_2 зобов»язався виплатити банку суму кредиту відповідно до зазначеного графіку в строк до 17.11.2016 року (а.с.16-19).

У відповідності до положень ч.1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності, згідно ч.1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач ОСОБА_2, уклавши кредитний договір в листопаді 2006 року, звернувся в суд про визнання даного договору недійсним в січні 2015 року, при цьому посилався на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача.

Виходячи із обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме те, що залишок максимально допустимої заборгованості по кредиту визначений в доларах США, в той час як кредит отримано у фунтах, а також що договір містить умови про зміни у витратах та інші умови, що погіршують становище споживача - слід дійти висновку що позивач про порушення своїх прав довідався при укладенні договору про надання споживчого кредиту, тобто в листопаді 2006 року, а тому саме з цього часу слід обчислювати початок перебігу позовної давності.

Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» у своєму письмовому запереченні на позовну заяву ОСОБА_2 заявив про пропуск позивачем строку позовної давності та просив застосувати позовну давність.

З огляду на наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв»язку із пропуском ним строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що про порушення свого права він дізнався тільки в жовтні 2014 року після винесення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, по справі яка виникла з подібних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки позивач станом на час укладення оспорюваних договорів погодився з умовами (правами та обов»язками обох сторін) та засвідчив свою згоду про отримання кредитних коштів на умовах визначених в договорі, тобто мав довідатися про порушення своїх прав як позичальника та скористатися правом про захист порушених прав у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин