Справа № 212/1268/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Ваврушак Н.М., при секретарі Плотнікової Т.Б., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судового засіданні у залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» - про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, середньої заробітної плати за час затримки її виплати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.02.2013 року звернувся до суду із позовом про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, який в подальшому був уточнений 29.12.2014 року про стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» - середнього заробітку за час відпусток, стягнення середньої заробітної плати за час затримки, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати та моральної шкоди, вимоги позову уточнені 30.04.2015 року та 24.09.2015 року. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що вона пропрацювала на вказаному підприємстві в період з 03.02.1989 року по 1255,14 гривень в порядку недоплаченого заробітку за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 року. Позивач вважає, що при звільненні 26.05.2014 року із підприємства відповідач не провів з нею остаточного розрахунку тому наполягає стягнути 48664,77 гривень компенсації втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати, за 231 день за період з 26.05.2014 року по 30.04.2015 року, середньої заробітної плати за час відпусток за період з 1995 року по 2010 року 1426,29 гривень. В звязку із порушенням законодавства про оплату праці - несвоєчасною невиплатою заробітної плати за минулі роки позивач вважає, що йому спричинена моральна шкода яку оцінив в розмірі 5000 гривень, при цьому зазначає, що відповідач на протязі багатьох років роботи обманював його у відношенні виплати належного заробітку, дізнавшись про це він переніс і переносить моральні страждання та переживання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягає на їх задоволенні з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, так як позивач, працюючи на підприємстві, у 2012 році отримала усі належні суми, а саме середній заробіток за час відпусток; при звільненні позивача ОСОБА_3 з 26.05.2014 року, вона заборгованості з виплати заробітної плати не мала.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період з 03.09.1989 року по 26.05.2014 року працювала на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4», трудовий договір розірвано.

Сторони не заперечують, та відповідачем підтверджено, що відповідно до Наказу ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» №484 від 13.03.2012 року, підприємством нарахована позивачу заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 року та виплачена у березні 2012року 1255,14 гривень (а.с.209-210).

Сторони не оспорюють час перебування позивача у відпустці за вказаний вище період (а.с.-173 -185).

У заявлений позивачем спірний період, починаючи з 1995 по 2010 роки Наказами по підприємству №191 від 28.021995 р., № 462 від28.06.1996р.,№ 522 від 24.07.1997р.,№ 312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001р., № 637від29.07.2003р., № 717 від 20.08.2003р., № 391 від 21.04.2004р., № 952 від 15.09.2004р., № 83 від 24.01.2005р., №331 від 21.03.2005р., № 92 від 31.01.2006р., № 367 від 05.04.2006р., № 1117 від 02.10.2006р., № 23 від 05.01.2007р., №624 від 08.05.2007р., № 1432 від 10.10.2007р.,№ 103 від22.01.2008р.,№ 614 від 18.04.2008р, №1269 від 30.07.2008 року, №1705 від 13.10.2008 року неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства (а.с.49).

За вказаний період позивач неодноразово перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, виплачувалися відпускні.

Спір між сторонами виник з приводу невірного визначення розміру середньої заробітної плати підприємством при нарахуванні позивачу сум оплати за час відпусток без застосування відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів по підприємству, що призвело до недоплати заробітної плати за час відпусток позивача.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про відпустки» порядок прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, встановлюється статутом акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 10 Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення корегується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Міністерство праці та соціальної політики України у своєму листі від 3 серпня 2005 року № 18-441-1 також розяснило, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Спільною постановою генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» та профспілкових комітетів від 6 лютого 2012 року № 3, а також наказом від 16 лютого 2012 року № 295 відповідачем визнано порушення п. 10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «Євраз ОСОБА_4» з 1 січня 1995 року до 1 березня 2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ «Суха Балка» та ПАТ «Євраз ОСОБА_4» за вказаний період із застосуванням формули: корегуючий коефіцієнт = 1 + розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (у частках одиниці) х 0,71.

Зазначена постанова не є предметом спору по справі, що переглядається. З приводу її незаконності позов не заявлено.

Вирішуючи позовні вимоги по суті щодо недоплаченої заробітної плати за час відпусток у розмірі 1426,29 гривень, суд врахує положення зазначеної постанови та звертає увагу на те, що вказана постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників у межах їх компетенції, на її виконання видано наказ від 16 лютого 2012 року № 295, яким визначено порядок здійснення виплат недоплати працівникам. На час ухвалення рішення у справі вказані постанова та наказ є чинними, тому вони мають бути враховані при визначенні відповідних сум.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним ОСОБА_4 України у постанові від 18 лютого 2015 року № 6-234цс14, та у постанові від 10.06.2015 року, що в силу вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. ОСОБА_4 зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вказаних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати суд дійшов висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Суд зазначає, що предметом позову є стягнення невиплаченої заробітної плати за час відпусток працівника який перебував у трудових відносинах з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4». Позивач ОСОБА_3 розірвала трудовий договір - 26.05. 2014 року під час розгляду даної справи, та після отримання заробітної плати за час відпусток березень 2012 року.

Позивачем не доведено, що при її звільненні відповідачем ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» не виплачені усі суми, що належать їй від підприємства.

З вказаного, суд прийшов до висновку, про те що позивач у повному обсягу отримала вказану заробітну плату за час відпусток, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати.

З огляду на викладене суд дійшов висновку що відсутні підстави для задоволення вимог позову і тому є законні підстави для відмову у задоволенні інших позовних вимог в повному обсягу.

Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що у позові відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, необхідним судовий збір віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України: «Про оплату праці», постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 та від 29.12.1997р. №1427, ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» - про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, середньої заробітної плати за час затримки її виплати та моральної шкоди в повному обсягу.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_5. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. М. Ваврушак