У х в а л а

іменем україни

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання договору позики та іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 березня 2010 року між нею та ОСОБА_7 укладено договір позики грошей, за умовами якого вона отримала у відповідача позику у розмірі 716 800 грн, що складало 89 600 дол. США, із визначеним сторонами порядком повернення грошових коштів. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 30 березня 2010 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно з яким вони передала в іпотеку свою квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що спірний договір позики укладено нею під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, позивач просила суд задовольнити позов та визнати недійсними договір позики грошей від 30 березня 2010 року та договір іпотеки від 30 березня 2010 року, з тих підстав, що кошти потрібні були ОСОБА_9, з яким вона фактично проживала, для розвитку його ресторанного бізнесу і який запевнив, що поверне кошти, а оспорені договори є формальними, оскільки умови позики для неї невигідні через великі проценти і є загроза втрати нею житла, в якому вона проживає з малолітнім сином. Також, позивач просила поновити строк для звернення до суду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_6 строк для звернення до суду та задоволено позовні вимоги.

Визнано недійсним договір позики від 30 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 600.

Визнано недійсним договір іпотеки від 30 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 601.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У ст.ст. 3, 6, 203, 626-628 ЦК України визначаються загальні засади цивільного законодавства щодо порядку укладення договору і свободи договору та формулюються загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судами встановлено, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_6 (позичальник) та ОСОБА_7 (позикодавець) було укладено нотаріально оформлений договір позики в сумі 716 800 грн, що складає за курсом продажу 89 600 дол. США, строком на 3 місяці.

Одночасно з укладенням договору позики, сторонами був укладений договір іпотеки від 30 березня 2010 року, яким забезпечувалось виконання зобов'язання за договором позики. У забезпечення виконання зобов'язань за договором іпотекодавець ОСОБА_6 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Судами також установлено, що згідно з розпискою від 30 березня 2010 року, ОСОБА_6, відповідно до умов договору позики, отримала кошти в сумі 716 800 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка була предметом договору іпотеки від 30 березня 2010 року.

При цьому, що ОСОБА_6 оспорювала дії нотаріуса щодо вчинення зазначеного виконавчого напису.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2012 року, у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

За результатами розгляду вказаної справи було встановлено факт особистого отримання грошових коштів в сумі 716 800 грн.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач суд визнати недійсними оспорені договори, як такі, що укладені нею під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до положення ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договори позики та іпотеки від 30 березня 2010 року укладено позивачкою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, що відповідно до ст. 233 ЦК України дає підстави для скасування оспорених договорів.

Проте, до таких висновків районний суд дійшов на основі припущень, що заборонено положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка не надала суду належних доказів того, що договір позики грошей від 30 березня 2010 року та відповідний договір іпотеки укладені нею під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. При цьому, суд врахував, що пунктом 10 спірного договору позики сторони стверджували, що договір укладається на вигідних для учасників правочину умовах і не є результатом впливу тяжких обставин.

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував роз'яснення, що надані судам у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

До зазначених висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду апеляційної інстанції з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик