Ухвала

іменем україни

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перемишлянська державна нотаріальна контора Львівської області, про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько, ОСОБА_6, після смерті якого все його майно, у тому числі будинок АДРЕСА_1 Перемишлянського району Львівської області, успадкувала дружина померлого та його мати, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла, після її смерті він фактично прийняв спадщину, проте до нотаріальної контори у встановлений законом строк не звернувся. Згодом він дізнався, що після смерті матері прийняла спадщину та 29 серпня 2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину його сестра, ОСОБА_5 Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 вересня 2011 року йому було визначено строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном 3 місяці, починаючи з моменту вступу рішення в законну силу. Зазначав, що звернувся з вказаним рішенням до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак йому повідомлено, що він вважається таким, що прийняв спадщину, однак ОСОБА_5 не надає згоди на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, тому йому слід звернутись до суду з відповідним позовом.

Ураховуючи наведене, позивач просив внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 серпня 2011 року на ім'я ОСОБА_5 та зобов'язати нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від

22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 серпня 2011 року державним нотаріусом Перемишлянської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_5, на майно ОСОБА_7, що складається з житлового будинку з відповідними господарськими прибудовами, яке знаходиться по АДРЕСА_1 Львівської області, зазначивши, що ОСОБА_4 має право на 1/2 частину вказаного спадкового майна ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про внесення змін у свідоцтво право на спадщину та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач у встановлений судом додатковий строк вчинив дії щодо прийняття спадщини, а саме звернувся до нотаріальної контори з заявою відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Оскільки відповідачка, яка отримала свідоцтво про право на спадщину, не дала згоду на внесення змін до цього свідоцтва, а позивач звернувся до суду з даним позовом у межах трьохрічного строку для звернення до суду за захистом своїх прав, суди вірно виходили з наявності підстав для внесення таких змін.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко