Справа № 372/240/15 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/4242/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 42 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевича Артема Ігоровича,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської областіБорискевича А.І., в якій просив визнати бездіяльність останнього щодо не відновлення виконавчого провадження з реєстраційним номером 19984235 неправомірною, зобов'язати державного виконавця винести постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження з реєстраційним номером 19984235, відновити вказане провадження в порядку ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» та закінчити його у зв'язку зі скасуванням заходів забезпечення позову згідно ухвали Обухівського районного суду від 16 серпня 2013 року у справі № 372/1483/13-ц.

В обґрунтування скарги зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 в смт. Козин Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

01.11.2010 року державним виконавцем відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року № 2-962/10 про заборону ОСОБА_2, а також іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будівельні та монтажні роботи по АДРЕСА_1 в смт. Козин Обухівського району Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року у справі №372/1483/13-ц скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом згідно вищезазначеної ухвали від 18.05.2010 року.

13.01.2015 року він звернувся до відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження та про виконання ухвали про скасування заходів забезпечення позову. 16 січня 2015 року державний виконавець Борискевич А.І. повідомив, що не може відновити виконавче провадження, оскільки воно знищенопо закінченню строків зберігання, а знищені виконавчі провадження відновлюються лише в разі наявності рішення Європейського суду з прав людини. З вказаною позицією він погодитись не може і вважає, що вона суперечить ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» та направлена на невиконання рішення суду і порушення прав громадянина України. У зв'язку з чим звернувся в суд з даною скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому ст. ст. 383-389 ЦПК України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить дану ухвалу скасувати та з метою відновлення порушених його прав задовольнити скаргу в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд розглянув справу без виклику сторін, що призвело до обмеження їх прав, зокрема на дослідження обставин справи та надання суду відповідних пояснень.

Оскаржувана ухвала продовжує чергу порушень його прав та не направлена на вирішення спірної правової колізії, в той момент, коли він саме і звернувся до суду з вимогою про відновлення порушеного права.

Інститут права власності в Україні регулюється ст. 41 Конституції України, відповідно до частини першої якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Однак, не дивлячись на те, що заходи забезпечення позову скасовані судом , станом на сьогоднішній день він не може вільно реалізувати своє право власності на вказану земельну ділянку у зв'язку з тим, що охороною ГО «Комплекс-5» вчиняються дії щодо недопущення його на земельну ділянку, що належить йому на праві власності. Свої дії по не допуску на земельну ділянку охорона ГО «Комплекс-5» пояснює тим, що державним виконавцем виконано ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року № 2-962/10 про заборону ОСОБА_2, а також іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будівельні та монтажні роботи по АДРЕСА_1 в смт. Козин та вручено відповідний припис.

Його аргументи та доводи про скасування ухвали Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року не знаходять відповідного розуміння, у зв'язку з чим він 13.01.2015 року звернувся до відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження та про виконання ухвали про скасування заходів забезпечення позову. 16 січня 2015 року державний виконавець Борискевич А.І. повідомив, що не може відновити виконавче провадження, оскільки воно знищенопо закінченню строків зберігання, а знищені виконавчі провадження відновлюються лише в разі наявності рішення Європейського суду з прав людини.

Таким чином, на даний час виникає ситуація, за якої заходи забезпечення позову скасовано ухвалою суду, про те фактично продовжують діяти, незважаючи на принцип обов'язковості судового рішення, що є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Суд, відмовляючи у задоволенні його скарги, не звернув уваги на положення ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» та на те, що ОСОБА_2 було вжито всіх заходів, передбачених Інструкцією з примусового виконання рішень, направлених на відновлення виконавчого провадження, а саме: подано заяву відповідної форми, подано первинний виконавчий документ - ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року та копії документів виконавчого провадження.

Отже, у державного виконавця Борискевича А.І. є всі документи знищеного виконавчого провадження, про те він відмовляє у його відновленні, що унеможливлює його подальше припинення у зв'язку з скасуванням заходів забезпечення позову, що відповідно створює умови, в яких ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, яка набрала законної сили, не виконується та права ОСОБА_2 на вільне розпорядження власністю продовжують порушуватись через бездіяльність органів ДВС, на що суд не звернув уваги, відмовляючи в задоволенні його скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем 01.11.2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду, матеріали виконавчого провадження знищені у зв'язку із закінченням строку їх зберігання відповідно до закону та в межах повноважень. Крім того, скаржником пропущено встановлений статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України десятиденний термін звернення до суду на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За правилами ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року в порядку забезпечення позову заборонено ОСОБА_2, а також іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо проведення на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 в смт. Козин Обухівського району, площею 0,1466 га, яка належить на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 07.04.2008 року ОСОБА_2, будівельних чи монтажних робіт.

Як убачається із матеріалів справи, згідно постанови про відкриття провадження у справі від 15.06.2010 року, старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Борискевичем А.І. відкрито виконавче провадження № 19984235 з виконання ухвали № 2-962/10 виданої 18.05.2010 року Обухівським районним судом Київської області про заборону ОСОБА_2, а також іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо проведення на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 в смт. Козин Обухівського району, площею 0,1466 га, яка належить на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 07.04.2008 року ОСОБА_2, будівельних чи монтажних робіт.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.11.2010 року дане виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним виконанням ухвали Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року про забезпечення позову. (т. 4 а. с. 196-202).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року у задоволенні позовів прокурора Обухівського району Київської області в інтересах Козинської селищної ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Обухівського районного суду від 16 серпня 2013 року у справі №372/1483/13-ц скасовано заходи забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, 26.09.2014 року та 06.11.2014 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2, звертався до відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції із заявою про відновлення виконавчого провадження № 19984235, який 17.10.2014 року та 03.12.2014 року надав відповідь про неможливість відновлення виконавчого провадження у зв'язку з його знищенням. (т. 4 а. с. 155, 167-169, 170-171, 205-206).

Також 13 та 14 січня 2015 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2, звертався до відділу ДВС із заявою про відновлення виконавчого провадження № 19984235 та про виконання ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову. (т. 4 а. с. 228-229).

Судом встановлено, що згідно відповіді головного державного виконавця Борискевича А.І. №71 від 16.01.2015 року відмовлено у відновленні виконавчого провадження через відсутність для цього підстав, а саме через те, що відновленню підлягає знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов'язана виконати рішення національного суду. (т. 4 а. с. 238).

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України , пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК ), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст вимог скарги та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевича А.І., суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення не зазначив встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, брав до уваги або відхиляв докази, застосовував зазначені в ухвалі нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких скаржник звернувся до суду, а якщо були, то ким.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що скаржник у своїй скарзі посилається на ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», як на правову підставу заявленої ним скарги, яка передбачає в тому числі і те, що виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження до державного виконавця рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову.

У зв'язку з цим, суд не з'ясував та не перевірив чи підлягає відновленню виконавче провадження № 19984235 та чи надходила до державного виконавця ухвала Обухівського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.05.2010 року по даній справі.

Крім того, відмовляючи у задоволенні скарги з тих підстав, що скаржником пропущено встановлений статтею 385 ЦПК України десятиденний термін звернення до суду на бездіяльність державного виконавця, суд не звернув уваги на те, що зазначені строки є процесуальними і можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Суд, розглянувши скаргу у відсутність скаржника ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, всупереч вимогам ст. 385 ЦПК України не з'ясував та не перевірив коли останній дізнався про порушення його прав та свобод, враховуючи ту обставину, що він неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції із заявами про відновлення виконавчого провадження № 19984235 та 10 грудня 2014 року звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Борискевича А.І., яку ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року залишено без розгляду у зв'язку з подачею скарги з пропуском строку, встановленого законом. (т. 4 а. с. 167-169, 211-213).

Відмовляючи у задоволенні скарги в тому числі у зв'язку з пропуском встановлених законом строків для звернення із скаргою, суд також не звернув уваги на пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, згідно роз'яснень якого встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд у порушення норм процесуального права розглянув справу без виклику сторін, оскільки розглядаючи дану скаргу у відсутність заявника та його представника, суд не звернув уваги на вимоги статті 386 ЦПК України, за правилами частин першої та другої якої скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей про надсилання ОСОБА_2 судової повістки відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України та вручення судових повісток скаржнику та його представнику ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 74 та 76 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про те, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, ухвала суду від 08 червня 2015 року постановлена з порушенням норм матеріального і процессуального права і підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, викладених в апеляційній скарзі та передбачених п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді