1Справа № 335/9707/15-ц 2/335/2389/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Гончаровій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2000 р. він з відповідачем зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 126. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між ними припинені на початку грудня 2014 р. у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові, відсутні спільні інтереси. Просившлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає.

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від позивача та відповідача надійшла заява, в якій вони просять розглянути справу за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 020217, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, актовий запис № 126, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 травня 2000 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС № 060295, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 7 лютого 2002 р., сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені на початку грудня 2014 року з причин відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові, відсутності спільних інтересів. Відомості щодо наявності майнового спору між сторонами в матеріалах справи відсутні, до примирення сторони не прагнуть, відповідно до наданої заяви обидва наполягають на розірванні шлюбу. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена.

Відповідно до ст.ст. 110112 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові, відсутні спільні інтереси. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Кулик) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 12 травня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 126 розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя А.В. Шалагінова