Номер провадження: 22-ц/785/3178/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В., Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про повернення боргу,

встановила:

10 вересня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 борг за розписками у загальному розмірі 251 550 грн. 00 коп. та проценти за прострочення боргового зобов'язання у розмірі 6 722 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він надав ОСОБА_3 у позику грошові кошти в загальному розмірі 251550, 00 грн., що підтверджується власноручно написаними розписками: від 02 червня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 40000,00 грн. в термін до 02 вересня 2011 року; від 08 липня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 35000,00 грн. в термін до 02 вересня 2011 року, від 26 жовтня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 26300, 00 грн., від 30 серпня 2011 року, згідно якої ОСОБА_5 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 20000, 00 грн., від 29 липня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 22000, 00 грн., та від 18 жовтня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 108250, 00 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 відмовляється виконувати належним чином свої грошові зобов'язання, передбачені договорами позики, просив суд стягнути з відповідача борг у загальному розмірі 251550,00 грн., проценти за прострочення боргового зобов'язання у розмірі 6722,00 грн. та судові витрати у загальному розмірі 2583 грн. 50 коп.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, викликався судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 46-49).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене вище рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про повернення боргу задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 борг по розпискам у загальному розмірі 49 335 грн., а саме: за розпискою від 29 липня 2011 року на суму 22 000 грн. та за розпискою від 18 жовтня 2011 року на суму 27 335 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за подачу позову до суду в загальному розмірі 2 583 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог просить відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ОСОБА_4 було надано відповідачу ОСОБА_3 позику - грошові кошти в загальному розмірі 251550, 00 грн. Зазначені обставини підтверджуються власноручно написаними розписками: від 02 червня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 40000, 00 гривень в термін до 02 вересня 2011 року; від 08 липня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 35000, 00 гривень в термін до 02 вересня 2011 року, від 26 жовтня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 26300, 00 гривень від 30 серпня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 20000, 00 гривень, від 29 липня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 22000, 00 гривень, від 18 жовтня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 108250, 00 гривень. (а.с.5, 6, 37-40). Оригінали розписок судом оглядались в судовому засіданні.

Однак, повністю погодитись з таким висновком суду не можна, з огляду на наступні обставини.

Так, в ході розгляду справи, в суді апеляційної інстанції за клопотанням відповідача ОСОБА_3 була призначена судов0-почеркознавча експертиза розписок від 08 липня 2011 року на суму 35 000 грн. (а.с.130) та від 30 серпня 2011 року на суму 20 000 грн. (а.с.132).

Згідно Висновку зазначеної судово-почеркознавчої експертизи № 2015/02 від 02 вересня 2015 року відповідач розписку на суму 20 000 грн. від 30 серпня 2011 року не підписував.

Інших об'єктивних доказів, які б спростовували зазначену судову експертизу матеріали справи не містять.

У зв'язку з викладеними обставинами, колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_4 у стягненні з відповідача ОСОБА_3 20 000 грн., згідно розписки від 30 серпня 2011 року, шляхом зменшення суми грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 20 000 грн.

В іншій частині рішення належить залишити без змін.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_3 своїх боргових зобов'язань перед позивачем не виконав до теперішнього часу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України передбачає зобов'язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України.

Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ними грошових зобов'язань.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4, за виключенням 20 000 грн., згідно розписки від 30 серпня 2011 року, є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 про те, що позивач ОСОБА_4 пропустив трирічний строк позовної давності по вимогам згідно розписок від 02 червня 2011 року на 40 000 грн. та від 08 липня 2011 року на 35 000 грн., то вони є безпідставними, оскільки, як вбачається із позовних матеріалів, трирічний строк позовної давності по вказаним розпискам спливав 02 вересня 2014 року, оскільки згідно розписок відповідач мав повернути борг в строк до 02 вересня 2011 року.

Разом з тим, згідно поштового конверту, опису поштової кореспонденції та квитанції про сплату судового збору, позивач ОСОБА_4 здав позовну заяву та додані до неї документи на пошту 30 серпня 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності (а.с.7-9).

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 про те, що розписка від 26 жовтня 2011 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_4 позику у розмірі 26300, 00 грн. не є борговою розпискою, а дана як співзасновнику іншим співзасновником одного й того ж підприємства ТОВ «Можайське», то вони є також безпідставними, оскільки відповідач ОСОБА_3 не надав суду достатніх і належних доказів своїх вищевказаних доводів.

Зазначені обставини також підтверджуються текстом самої розписки про отримання ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_4 грошових коштів на суму 26300 грн. (а.с.133).

Та обставина, що між сторонами виникли правовідносини як співзасновників ТОВ «Можайське», то вони не є предметом даного спору і не можуть прийматись судом до уваги.

При цьому слід зазначити, що згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги, в частині отримання ним у борг від ОСОБА_4 20 000 грн. згідно розписки від 30 серпня 2011 року.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає зміні та зменшенню суми основного боргу, яка підлягає стягненню, на 20 000 грн., у зв'язку з чим з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід стягнути замість 251 550 грн. - 231 550 грн. основного боргу.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що за проведення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 сплатив 5100,48 грн., на його користь з ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати, пов'язані з оплатою експертизи, пропорційно до задоволених позовних вимог, згідно експертизи, а саме в сумі 1854,72 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року змінити.

Зменшити суму основного боргу, яка підлягає стягненню, на 20 000 грн., у зв'язку з чим стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 замість 251 550 грн. - 231 550 грн. (двісті тридцять одну тисячу п'ятсот п'ятдесят гривень) основного боргу.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення слова та цифри: «в загальному розмірі 2583 грн. 50 коп.» замінити словами та цифрами: «в загальному розмірі 2382, 72 грн. (дві тисячі триста вісімдесят дві гривні сімдесят дві копійки)».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи у сумі 1854,72 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят чотири гривні сімдесят дві копійки).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко