АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 316/769/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1738/К/15 суддя Філатов К.Б.
Категорія - 59 (І) Доповідач Грищенко Н.М.
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Грищенко Н.М.

суддів - Братіщевої Л.А.,Чорнобука В.І.

при секретарі - Чубіній А.В.

за участі - скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2015 року за скаргою ОСОБА_1 на посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області на дії та бездіяльність головного державного виконавця Юлдашева Андрія Алішеровича, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Юлдашева Андрія Алішеровича Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області.

В обґрунтування скарги зазначила, що 24.01.2012 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу було видано виконавчий лист № 2-88/2011 на суму 5713747,31 грн. (п'ять мільйонів сімсот тринадцять тисяч сімсот сорок сім гривень 31 копійка) про стягнення з ПАТ «Дніпробуд» на користь ОСОБА_1

17 лютого 2012 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем було надано строк боржнику до 24.02.2012 року для самостійного виконання рішення суду, чого боржником здійснено не було.

Протягом тривалого часу виконавчих дій, спрямованих на реальне примусове виконання рішення суду з боку державного виконавця вчинено не було. Так, державним виконавцем в період з серпня 2012 року по лютий 2014 року не було здійснено запитів до відповідних органів та установ з метою виявлення наявних у боржника рахунків для своєчасного накладення на них арешту; постанови про накладення арешту на рахунки боржника, про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні, тощо направлялись виконавцем на адреси відповідних установ без належного оформлення, зокрема без проставляння гербової печатки, що призводило до повернення постанов державного виконавця без виконання та ін..

Таким чином, бездіяльність головного державного виконавця Юлдашева Андрія Алішеровича призвели до неможливості своєчасного виконання рішення суду від 05.12.2011 року. Більш того, неправомірні дії державного виконавця врешті решт унеможливило виконання рішення суду в подальшому у зв'язку з відсутністю на час звернення зі скаргою до суду достатності рухомого та нерухомого майна, коштів для виконання рішення суду на її користь.

Після уточнення вимог в листопаді 2014 року скаржник ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця, щодо неупередженого, своєчасного не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, щодо нездійснення в повному обсязі заходів примусового виконання рішення на її користь, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та Інструкції з організації примусового виконання рішень у зв'язку з бездіяльністю, що стало причиною невиконання рішення суду.

Визнати, що державний виконавець у зв'язку з навмисною бездіяльністю не виконав належним чином обов'язки, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон) та Інструкцією, що призвело до невиконання рішення суду на її користь, а саме: складав постанови та інші документи виконавчого провадження (крім актів, що складаються за місцем проведення виконавчих дій) за допомогою програмних засобів Єдиного реєстру виконавчих проваджень, чим порушив п.1.12.3 Інструкції; не вносив до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відомості з виготовлення документів, на підставі яких вчинялись виконавчі дії, чим порушив п.1.12.1 Інструкції; направив постанови про арешт коштів боржника за № 340/3 від 28 серпня 2012 року до банківських установ ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Укроцбанк», ПАТ «Креді Агріколь» без скріплення печаткою, чим порушив п.1.5.1 Інструкції та ч.1 ст.11 Закону; не наклав арешт на рахунки боржника, відкриті в ПАТ «КБ «Надра», надав можливість боржнику ПАТ «Дніпробуд», під час виконавчого провадження використовувати кошти на особисті потреби, що призвело до невиконання рішення суду на її користь, чим порушив ч. 1 ст. 11, ст.ст. 52,57,65 Закону; не наклав арешт на кошти боржника ПАТ «Дніпробуд», що перебувають у касі боржника, або надходять до неї, порушив ч.2 ст. 57 Закону, що призвело до невиконання рішення суду на її користь, при наявності у боржника майна для виконання рішення суду на її користь; у повному обсязі не здійснив опис та арешт майна боржника на суму стягнення 5713747,31 грн., чим порушив ст. 57 Закону; не звернув стягнення на майно боржника, яке перебувало та перебуває у інших осіб: ТОВ СП «Нева» (8), ПП «Центр антикризових технологій» (), чим порушив ст. 55 Закону; не здійснив продаж описаного та арештованого рухомого майна на комісійних умовах, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, чим порушив ч. 2 ст. 62 Закону; не виготовив у строк документи та не виконав виконавчі дії для реального виконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, порушив ст. 30 Закону; не приступив в установлений строк до зібрання документів, необхідних для проведення виконавчих дій для реалізації майна боржника; не уклав договори з відповідними особами на проведення експертної оцінки майна боржника, продаж майна, порушив п.4.5.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, вимоги ч. «г» п.1.5.1. Інструкції, п.3.3. Інструкції про визначення та проведення експертизи, що призвело до позбавлення можливості виконати рішення суду на її користь у встановлений строк ст. 30 Закону, та надало можливість боржнику ПАТ «Дніпробуд» реалізувати описане та арештоване державним виконавцем майно на користь інших осіб.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25.01.2012 року по справі № 2-88/2011.

Визнати, що бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця порушили її право на своєчасне виконання рішення суду на її користь.

Зобов'язати державного виконавця усунути порушення та виконати рішення суду.

Зобов'язати державного виконавця повідомити суд та її про виконання ухвали суду не пізніше ніж у місячний строк з дня її одержання.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2015 року скаргу задоволено.

В апеляційній скарзі заступник начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, поставив питання про скасування ухвали суду та постановлення нової, про відмову в задоволенні скарги.

Вважає, що судом не враховано, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог законодавства, а саме: з метою забезпечення виконання рішення суду ним неодноразово накладались арешти на рухоме та нерухоме майно боржника, проте згодом заходи щодо накладення арешту на майно боржника скасовувались господарським судом Запорізької області, що призводило до унеможливлювання виконання рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає.

Задовольняючи заявлені вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашевим А.А. від 17.02.2012 року було відкрито виконавче провадження № 31291786 на підставі виконавчого листа від 25.01.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення на користь скаржника ОСОБА_1 5 713 747,31 грн. (п'ять мільйонів сімсот тринадцять тисяч сімсот сорок сім гривень 31 копійка) з ПАТ «Дніпробуд». Постанова була внесена до Єдиного реєстру виконавчих проваджень. Вказаною постановою державний виконавець надав боржнику строк до 24.02.2012 року виконати рішення суду самостійно.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання: боржником у строки, встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії.

Відповідно до п. 1.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень ( далі - Інструкції), основною інформаційною базою про здійснені виконавчі дії є Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень ( далі - Єдиний реєстр).

Відповідно до п. 1.12.1 Інструкції відомості вносяться до Єдиного реєстру державним виконавцем одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Відповідно до п. 1.12.3 Інструкції постанови державного виконавця, а також інші документи виконавчого провадження (крім актів, що складаються за місцем проведення виконавчих дій) складаються за допомогою програмних засобів Єдиного реєстру. У випадку збоїв роботи системи Єдиного реєстру, документи виконавчого провадження можуть виготовляться без використання програмних засобів Єдиного реєстру, про що обов'язково зазначається в документі. Після відновлення роботи Єдиного реєстру такі документи в електронному вигляді негайно вносяться до нього.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру «Інформація про виконавче провадження» від 25.01.2014 року, який міститься у матеріалах справи, у розділі: «Відомості про проведення виконавчих дій» лише зазначені наступні дії державного виконавця: відкриття виконавчого провадження 17.01.2012 року; зупинення виконавчого провадження п.8 ч.1 ст. 37 (поруш. господ. судом провадження у справі про банкрутство) 16.03.2012 року (постанова про зупинення виконавчого провадження); скасовано 07.08.2012 року; стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій 21.09.2012 року (постанова про стягнення з боржника 464,22 грн. витрат на проведення виконавчих дій); стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; 24.10.2012 року (постанова про стягнення з боржника витрат у сумі 90,39 грн.). Будь-які інші відомості відсутні.

Відсутність інформації у Єдиному реєстрі про дії, на які посилається державний виконавець, а також інших доказів що стосуються призначення експерта у березні 2013 року для визначення вартості майна, отримання експертом постанови, укладення договору на проведення експертної оцінки майна боржника, продаж майна боржника, надання експерту відповідної документації для проведення експертизи, про направлення вимог до боржника про надання доступу до майна, про надання вимог щодо надання переліку майна, його вартості, та відмова боржника надати доступ до майна та інших виконавчих дій, які відповідно діючих норм Закону України «Про виконавче провадження», та Інструкції зобов'язаний був здійснити державний виконавець протягом встановленого строку для реального виконання рішення суду не користь скаржника, дає підстави суду визнати доводи скаржника, що виконавчі дії, які зобов'язаний був здійснити державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» на виконання рішення суду, не здійснювалися.

Таким чином, на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність погодитись з доводами скаржника, що в зв'язку з тим, що постанови та усі інші документи, які містяться у справі виконавчого провадження № 31291786, були складені без допомоги програмних засобів Єдиного реєстру, та інформація про їх наявність не вносилася до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, відповіді державним виконавцем на запити ОСОБА_1 не надавалися, що позбавляло її можливості отримувати інформацію про виконавчі дії, та оскаржувати неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця.

З огляду на те, що боржником самостійно рішення суду до 24.02.2012 року виконано не було, відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником в строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець зобов'язаний був на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочати примусове виконання рішення.

Тобто, 25.02.2012 року державний виконавець був зобов'язаним звернути стягнення на кошти та інше майно боржника відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог ст. 32 Закону, заходів щодо примусового виконання рішення суду до зупинення виконавчого провадження, яке відбулося 16.03.2012 року, державним виконавцем не здійснювалося, що призвело до порушення вимог ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»: в зв'язку з невжиттям заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі.

16.03.2012 року державний виконавець постановою, яка була внесена до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, зупинив виконавче провадження на підставі п.8 ч.І. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржником ОСОБА_1 було оскаржено постанову про зупинення виконавчого провадження до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу 06 квітня 2012 року ухвалою Центрально-Міського районного суду скасовано постанову державного виконавця від 16.03.2012 року. 19 липня 2012 року ухвалу Центрально-Міського районного суду апеляційним судом Дніпропетровської області залишено без змін, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ також залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» протягом строку, на яки виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів, щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Як вбачається з матеріалів справи, невиконання державним виконавцем вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено здійснення примусового виконання рішення на наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду боржником, ч.4 ст. 39 вказаного Закону України, якою передбачено, накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається, призвело до можливості здійснювати боржнику операції з рахунками і вкладами, які були відкриті у ПАТ «КБ «Хрещатик», у той час коли державним виконавцем було зупинено виконавче провадження, про що свідчить наданий лист ПАТ «КБ «Хрещатик» від 10.09.2012 року, яким він повідомив про закриття рахунків боржником 05.07.2012 року.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо направлення державним виконавцем постанови № 340/3 про арешт коштів боржника ПАТ «Дніпробуд» від 28.08.2012 року до банківських установ: ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Укрсоцбанк", ПАТ "Креді Агріколь" без дотримання вимог п.4.1.9 Інструкції, якою встановлено порядок оформлення постанов державного виконавця, у зв'язку з тим, що вони не були засвідчені печаткою, що в результаті призвело до їх невиконання.

Крім того, на думку колегії суддів, доводи ОСОБА_1 щодо бездіяльності державного виконавця відносно виконання рішення суду, ухваленого на її користь, підтверджується відповіддю на адресу державного виконавця за № від 05.02..2014 року на запит № 3464755 від 04.02.2014 року до Державної податкової служби України про рахунки, відкриті у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та або фізичними особами - підприємцями, яка міститься у матеріалах справи, та надана державним виконавцем у якості доказів, підтверджує доводи скаржника, що під час виконання виконавчого провадження після скасування постанови про зупинення виконавчого провадження і до її звернення до суду 31.01.2014 року державний виконавець не звертався до відповідних органів та установ з метою виявлення наявних у боржника рахунків для своєчасного накладення на них арешту, та підтверджує, що ці дії державного виконавця призвели до несвоєчасного накладання арешту на діючі рахунки боржника.

Доводи апеляційної скарги щодо вжиття заходів щодо примусового виконання рішення суду, а саме неодноразового накладення арешту на майно боржника відповідними постановами, які згодом скасовувались господарським судом Запорізької області, не приймаються до уваги колегією суду, через відсутність відповідних доказів в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Крім того, до матеріалів справи скаржником, а також державним виконавцем надані акти опису та арешту майна боржника, які були складені 14.01.2013 року, 01.03.2013 року. Опис та арешт відповідно до вказаних актів здійснювався кожний раз на загальну суму 3 318 048,00 грн., перелік майна не змінювався, та сума опису та арешту була менша суми, яка підлягала стягненню відповідно до виконавчого листа на користь скаржника: 5 713 747,31 грн. Державним виконавцем надані докази до матеріалів справи про те, що у боржника на час здійснення виконавчих дій: опису та арешту майна боржника 14 січня 2013 року, 01 березня 2013 року було також і інше нерухоме майно, яке не ввійшло до вказаних актів опису та арешту майна боржника: квартири за адресою АДРЕСА_1, та рухоме майно.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості доводів ОСОБА_1 про невиконання державним виконавцем рішення суду, ухваленого на її користь, без поважних причин, а також навмисне затягування його виконання. Також на користь доводів ОСОБА_1 свідчить порушення державним виконавцем п. 4.5. Інструкції, якою передбачено порядок реалізації рухомого та нерухомого майна боржника та збір відповідних документів не це майно, зокрема технічної документації на нерухоме майно тощо, який не проводився державним виконавцем. Також вказані документи не передавались державним виконавцем експертові для проведення оцінки майна.

Поміж тим, державним виконавцем порушено вимоги ч. 2 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не дивлячись на складені акти опису та арешту майна від 14.01.2013 року ним не було вжито заходів щодо реалізації описаного та арештованого майна. При цьому термін від накладення арештів та заборон на відчуження

майна державним виконавцем до скасування цих арештів та заборон на відчуження майна

господарським судом Запорізької області складав: від 11.10.2012 року до 23.01.2013 року більш ніж три місяці, від 01.03.2013 року до 03.07.2013 року більш ніж чотири місяці. Але, державний виконавець лише 14.01.2013 року, після накладання арешту та заборони на відчуження 11.10.2012 року, склав тільки акт опису та арешту майна боржника, ні яких інших дій не проводив. З 01.03.2013 року до 03.07.2013 року склав лише акт опису та арешту майна боржника, ні яких інших дій не проводив.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця є незаконними, , що навмисна бездіяльність державного виконав, була спрямована на затягування виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 до затвердження господарським судом Запорізької області плану санації з можливістю реалізувати боржнику описане та арештоване майно державним виконавцем, на користь інших кредиторів, відповідно до затвердженого плану санації, та мирової угоди.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення спору по суті. Крім того, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: