РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 16-1093/2010 від 30 грудня 2010 року в сумі 78 839 ( сімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 40 коп. на підставі договору факторингу № 1 від 21 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 16-1093/2010 від 30 грудня 2010 року в сумі 78 839 ( сімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 40 коп. на підставі договору факторингу № 1 від 21 липня 2014 року.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 30.12.2010 року ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступник ПАТ «Неос Банк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 16-1093/2010, відповідно до умов якого, банк зобов»язався надати відповідачу кредит у сумі 140 тис. грн..

Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язався в порядку та на умовах , що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах , що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Однак, відповідач свої зобов'язання станом на 21.01.2015 року не виконав, у зв»язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 78839,79 грн., з яких: 73316,51 грн. заборгованості по кредиту та 5523,28 грн. заборгованості по відсоткам.

21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов»язків Публічного акціонерного товариства « Банк Кіпру» та Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» укладено договір факторингу № 1 відповідно до умов якого, ПАТ «Неос Банк» відступив ПАТ «Альфа Банк» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками.

Просить позовні вимоги задоволити стягнути із відповідача заборгованість по договору кредиту та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задовольнити. В чергове судове засідання не прибув, подав до суду письмові пояснення із клопотанням про слухання справи у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, покликаючись на те, що в матеріалах справи відсутні документи, з яких би вбачалось, що до ПАТ «Альфа -Банк» перейшло право вимоги саме за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1В та ПАТ «Банк Кіпру» та на ту суму, яка вказана у позові. Окрім того, з наданого розрахунку складеного ПАТ «Неос Банк» станом на 21.07.2014 року вбачається відсутність зарахованих коштів, сплачених ОСОБА_1, згідно квитанції № 10290613 від 31.01.2014 року на суму 17 977,24 грн., квитанції № 11678759 від 28.04.2014 року на суму 6 570,00 грн..

Крім того, представник зазначає, що як вбачається зі змісту договору факторингу № 1 від 21.07.2014 року, що міститься в матеріалах справи, відсутня така умова як ціна договору, що зазначена в грошовому виразі та відсутні ряд істотних умов, які є обов'язковими для такого роду правочинів, відтак виникає сумнів чи такий може вважатися укладеним в розумінні ст.. 180,189 ГК України.

Також, на адресу ОСОБА_1 не надходило жодного повідомлення-вимоги щодо усунення порушень умов кредитного договору, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні суд зобов»язував позивача представити розширений розрахунок заборгованості по договору кредиту № 16-1093/2010 від 30 грудня 2010 року із врахуванням всіх останніх платежів відповідача та з урахуванням квитанцій наданих його представником.

Разом з тим, представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду свої додаткові письмові пояснення на спростування заперечень відповідача.

Свої доводи обґрунтовував тим, що відповідно до умов укладеного між ПАТ « Банк Кіпру» та ПАТ «Альфа Банк» договору факторингу № 1 , до фактора перейшли всі права вимоги до боржників ОСОБА_2, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками відсотків, комісій, штрафних санкцій та інших обов»язкових платежів. Відтак, в ціну позову внесені платежі відповідача, які б мали бути сплачені в майбутньому, а відтак позивач має право стягнути заборгованість достроково.

Враховуючи виниклу поточну заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 20552,79 грн., позивач набув право на дострокове стягнення кредиту.

Окрім того, спростовує твердження представника відповідача про щомісячне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 1667,00 грн. , оскільки дана сума передбачає лише погашення тіла кредиту, а не сумарно із строковими та простроченими відсотками.

Також, звернув увагу суду, що твердження представника відповідача про не відображення у розрахунку заборгованості сплачених відповідачем сум в розмірі 3300 грн, 2500 грн. та 3000 грн. не відповідають дійсності , оскільки відповідно до п.2.2.7 Кредитного договору, встановлена черговість погашення позичальником заборгованості, отже позивач при отриманні коштів зобов»язаний був здійснити зарахування коштів на погашення заборгованості по відсоткам , оскільки по них така заборгованість існувала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю такого.

Судом встановлено, що 30.12.2010 року ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступник ПАТ «Неос Банк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 16-1093/2010, відповідно до умов якого, банк зобов»язався надати відповідачу кредит у сумі 140 тис. грн.

Відповідно до умов договору, позичальник зобовязався в порядку та на умовах , що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах , що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за його користування , щонайменше за один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором.

21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк», який є правонаступником усіх прав та обов»язків Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого , а саме п.п.2.1,2.2. договору, ОСОБА_2 (ПАТ «Неос Банк» відступає фактору (ПАТ «Альфа Банк») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками, право на вимогу якої належить ОСОБА_2 на підставі Документації, а Фактор , шляхом надання фінансової послуги клієнту, набуває право вимоги заборгованості по кредитних договорах.(а.с.23-27).

25.07.2014 року відповідачу скеровано повідомлення вих..№ 414861 , про те, що ПАТ «Альфа Банк» є новим кредитором по кредитному договору № 16-1093/2010 від 30.12.2010 року відповідно до укладеного Договору Факторингу № 1 від 21.07.2014 року.

Однак, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача, які позивачем не спростовані, що по вказаному договору факторингу від ПАТ «Неос Банк» перейшло право вимоги саме за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кіпру» на ту суму, що вказана у позові.

При цьому, суд зважає на те, що, позивачем було надано суду лише договір № 1 про передачу прав за договорами застави від 21.07.2014 року, відповідно до якого разом із відступленням права вимоги заборгованостей по кредитним договорам до боржників , що здійснюється на підставі договору факторингу №1 від 21.07.2014 року, укладеного між сторонами, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами , із додатком №1, який містить реєстр кредитних договорів, що визначені заставою та серед яких зазначено №446, тобто дані по кредитному договору з ОСОБА_1.

Окрім того, відповідно до ст..ст. 4, 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є різновидом фінансових послуг і надається виключно на підставі договору, який повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

До договору факторингу підлягають до обов»язкового застосування і вимоги встановленні Господарським кодексом України, як до господарських договорів, оскільки даний правочин створює майново-господарські зобов»язання між суб»єктами господарювання.

Ст.. 180 Господарського кодексу України, визначає, що господарський договір є укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані таким за законом чи необхідні для договору даного виду, а також, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони повинні погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна, в розумінні ст.. 189 Господарського кодексу України, є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб»єкти господарювання і зазначається в договорі у гривнях.

При цьому, як вбачається зі змісту договору факторингу № 1 від 21.07.2014 року, що міститься в матеріалах справи, відсутня така умова як ціна договору, що зазначена в грошовому виразі та відсутні ряд істотних умов, які є обовязковими для такого роду правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України , кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Відповідно до ст.. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України , заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з нормою ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано суду копії, або витягу з договору про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по кредитному договору № 16-1093/2010 від 30 грудня 2010 року було відступлене між ПАТ "Неос Банк" на користь ПАТ «Альфа Банк", суд не може вважати правомірною і доведеною таку передачу права, а відтак в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Також, суду не надано акти прийому-передачі кредитних портфелів по зобов'язаннях гр.. ОСОБА_1, які засвідчують права, що передаються та стан заборгованості боржника на момент укладення такого роду правочинів, а отже відсутній доказ передачі прав вимоги від ПАТ «Неос Банк» до ПАТ "АЛЬФА- БАНК".

Крім того, з наданого розрахунку складеного ПАТ «Неос Банк» станом на 21.07.2014 року, вбачається відсутність зарахованих коштів, сплачених ОСОБА_1, згідно квитанції № 10290613 від 31.01.2014 року на суму 17 977,24 грн., квитанції № 11678759 від 28.04.2014 року на суму 6 570,00 грн.. та квитанції №82419 від 17.02.2015 року на суму 8500,00 грн.

Судом неодноразово ставилось за вимогу перед представником ПАТ «Альфа-Банк» надати документи, які підтверджують перехід права вимоги за договором факторингом № 1, саме на заявлену суму боргу та надання виписки про рух коштів по кредитному рахунку Відповідача. Проте такі вимоги були проігноровані позивачем, як проігноровано доводи представника відповідача.

Разом з тим, в судовому засіданні 20.10.2015 року представник позивача надав розрахунок за підписом аналітика ТОВ «Кредитні ініціативи», не надавши жодного обґрунтування, яке відношення дана юридична особа має до ПАТ «Альфа-Банк» при здійсненні обліку кредитних заборгованостей.

Крім того, в даному розрахунку не облікована сплата Відповідача здійснена 17.02.2015 року, згідно квитанції № 82419 на суму 8 500,00 грн.

В судовому засіданні 20.10.2015 року представник позивача надав пояснення стверджуючи, що ПАТ «Альфа-Банк» набув права вимоги на суму боргу в розмірі 9 748,27 грн., яка існувала станом на 21.07.2015 року.

Водночас в розрахунку здійсненому ПАТ «Неос-Банк» станом на 21.07.2014 року зазначено ,що заборгованість за кредитним договором становить 78 067,27 грн., з яких 6 520,57 грн.. прострочена заборгованість.

Дані обставини свідчать про невідповідність тверджень позивача дійсним обставинам справи.

Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», кредитор перед подачею позову до суду про стягнення заборгованості з позичальника зобовязаний направити відповідне повідомлення-вимогу щодо усунення порушень умов кредитного договору, надавши при цьому строк на усунення таких в 30 днів з моменту отримання його Боржником.

Однак, позивачем не надано жодного документа, який би підтвердив факт виконання ним даної вимоги законодавства.

В матеріалах справи наявне повідомлення про досудове врегулювання спору, а саме про усунення порушень, яке було направлено позивачем відповідачу від 25.02.2015 року № 18535-102 , разом з тим, відсутні докази про отримання цих досудових вимог відповідачем.

Частиною 2 статті 10 ЦПК України, передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, а відповідно до частини 2 статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються , як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, слід визнати, що позивачем ПАТ "АЛЬФА- БАНК" не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Не надання таких доказів є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 10, 27, 31, 60, 88, 169, 208 210,212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 16-1093/2010 від 30 грудня 2010 року в сумі 78 839 ( сімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 40 коп. на підставі договору факторингу № 1 від 21 липня 2014 року, та стягнення витрат на судовий збір в сумі 788 (сімсот вісімдесят вісім) грн. 79 коп., відмовити за недоведеністю права вимоги на спірну суму, а саме вимоги на суму 78 839 ( сімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь