РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3356/15-ц

пр. № 2/759/2761/15

23 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретарів судового засідання Левко О.О., Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та дублікату заповіту нікчемними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.03.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту та дублікату заповіту нікчемними.

Позов обґрунтовано тим, що 19.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. було відкрито спадкову справу №54633032 відносно спадкодавця ОСОБА_4. Спадкоємцями першої черги спадкування є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до Витягу зі спадкового реєстру від 19.09.2013 року (заповіти/спадкові договори), 14.08.2013 року від імені померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 невідомою особою було підписано заповіт на бланку ВТІ №736795 за реєстровим номером 230, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Сербіним Миколою Григоровичем.

15 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним Миколою Григоровичем за заявою ОСОБА_2 видано дублікат заповіту на бланку ВТІ №736796 за реєстровим номером 240.

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сербін Микола Григорович посвідчив 14.08.2013 року заповіт від імені ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З огляду на зазначені обставини, позивач просив суд визнати нікчемним заповіт, посвідчений 14.08.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним Миколою Григоровичем на бланку ВТІ №736795 за реєстровим номером 230, укладений на користь ОСОБА_2, заповідачем - ОСОБА_4, а також визнати нікчемним дублікат заповіту, виданого 15.08.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним Миколою Григоровичем на бланку ВТІ №736796 за реєстровим номером 240, та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У судовому засіданні 23.11.2015 року представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судових засіданнях 15.06.2015 року та 15.09.2015 року заперечував щодо наявності підстав для задоволення позову, у судове засідання 23.11.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст. 1247 ЦК України встановлено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, та встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 (а.с. 14 - копія свідоцтва про смерть).

19.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. було відкрито спадкову справу №54633032 відносно спадкодавця ОСОБА_4. Спадкоємцями першої черги спадкування є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до Витягу зі спадкового реєстру від 19.09.2013 року (заповіти/спадкові договори), вбачається, що 14.08.2013 року від імені померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 невідомою особою було підписано заповіт на бланку ВТІ №736795 за реєстровим номером 230, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Сербіним Миколою Григоровичем (а.с. 5).

15 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним Миколою Григоровичем за заявою ОСОБА_2 видано дублікат заповіту на бланку ВТІ №736796 за реєстровим номером 240 (а.с. 13).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Посвідчення заповіту, що здійснюється із порушенням норм ст. 1251 ЦК України, є підставою нікчемності заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, зважаючи на зазначені норми Закону, заповіт від 14.08.2013 року, який було посвідчено від імені померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 невідомою особою на бланку ВТІ №736795 за реєстровим номером 230, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Сербіним Миколою Григоровичем, та його дублікат від 15.08.2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним Миколою Григоровичем за заявою ОСОБА_2 на бланку ВТІ №736796 за реєстровим номером 240 є нікчемними в силу закону, та не потребують визнання їх таким судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 1233, 1257 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та дублікату заповіту нікчемними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник