АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року позивач звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про надання дозволу на виготовлення малолітньому сину проїзного документа та надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання до Грузії без згоди та супроводу батька.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що шлюб з відповідачем було розірвано, їх спільна дитина, проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. 05 липня 2015 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Грузії, у зв'язку з чим оформлює документи на постійне місце проживання до Грузії разом з дитиною. Посилалась на те, що має труднощі в оформленні документів на дитину, оскільки відповідач відмовився надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини на постійне проживання за кордон.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи з до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності осіб, що приймають участь у справі.

Клопотання представника позивача - ОСОБА_4, про залишення позовної заяви без розгляду, до якого долучено копію нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 про надання згоди на виїзд на постійне місце проживання до Грузії його сина ОСОБА_5, не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Порядок розгляду справи апеляційним судом визначено ч. 1 ст. 304 ЦПК України, якою передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Права особи, яка подала апеляційну скаргу, визначені ст. 300 ЦПК України, за приписами якої їй надано право на доповнення, зміну апеляційної скарги або її відкликання чи відмови від неї.

Статтею 306 ЦПК України позивачеві надано право відмовитись від позову, а сторонам укласти мирову угоду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на стадії апеляційного розгляду позивачеві не надано право на вчинення такої процесуальної дії як подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду, таке право він може реалізувати лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судом рішення з цієї вимоги.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 307 та ч. 1 ст. 310 ЦПК України врегульовано лише ті випадки, коли обставини, передбачені ст. 207 ЦПК України, виникли до або під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак, на які суд не звернув належної уваги та розглянув справу і ухвалив рішення по суті заявлених вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з березня 2005 року. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2007 року шлюб між сторонами розірвано.

05 липня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та громадянином Грузії ОСОБА_6.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 виявила бажання змінити своє постійне місце проживання та переїхати до Грузії.

ОСОБА_6 виразив згоду щодо надання житлової площі ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_5

Проте батько дитини - відповідач у справі не погодився на зміну постійного місця проживання ОСОБА_1 за межами України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження, що позивач у встановленому законом порядку набула право на постійне проживання в Грузії.

Фактично позивачем ставиться питання про надання дитині права на постійне проживання на території іншої держави на підставі рішення суду, в той час коли нею не доведено обставини набуття такого права матір'ю дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки до такого висновку суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції дана невірна оцінка наданим сторонами доказам, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом повно та послідовно дана оцінка всім наданим сторонами доказам, наведені мотиви, з яких суд взяв до уваги або відхилив той чи інший доказ.

Апеляційна скарга не містить доводів, що наявні в матеріалах справи докази досліджені судом з порушенням встановленого порядку або в досліджені доказів було неправомірно відмовлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/11541/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15390/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.