Справа № 188/728/15-ц
Провадження № 2/188/399/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючої судді Ніколаєвої І.К.

При секретарі Карпенко С.М

З участю представника позивача ОСОБА_1

З участю представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Петропавлівського районного відділу освіти Петропавлівської районної держадміністрації, Хорошівської загальноосвітної школи 1-III ступенів Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області з музично хореагрофічним профілем, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі про зміну формулювання причини звільнення та нарахування пенсії на пільгових умовах.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_5 до Петропавлівського районного відділу освіти Петропавлівської районної держадміністрації, Хорошівської загальноосвітної школи 1-III ступенів Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області з музично хореагрофічним профілем, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі про зміну формулювання причини звільнення та нарахування пенсії на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що під час розгляду у судовому засіданні Петропавлівським районним судом цивільної справи №188/394/15ц за її позовом до Петропавлівського районного відділу освіти Петропавлівської РДА про стягнення середнього заробітку при звільненні при з'ясуванні обставин справи був виявлений факт зміни причини звільнення під тиском з боку роботодавця, у судовому засіданні суддя Полубан М.П. роз'яснив їй право на звернення до суду з іншим позовом про зміну причини звільнення. Саме це стало причиною її звернення до суду з даним позовом.

Позивачка зазначає , що з 02 січня 2009 року вона працювала на посаді вчителя англійської мови Хорошівської загальноосвітньої школа І-ІІІступенів Петропавлівської районої ради Дніпропетровської області з музично-хореаграфічним профілем. Стан її здоров'я погіршився, вона перенесла кілька операцій. Висновком ВКК Петропавлівської центральної районної лікарні №607 від 26.12.2014р їй протипоказані психоемоційні навантаження, праця за комп'ютером, тривале вимушене положення (сидячи), тривала ходьба, тривала їзда, перебування на сонці, на холоді. Через вказані обставини вона не змогла виконувати роботу вчителя і написала заяву 29 грудня 2014р.на ім'я директора Хорошівської ЗОШ ОСОБА_6 з проханням розглянути питання звільнення її з посади вчителя через стан здоров'я, але ОСОБА_6 заяву не прийняла і попросила переписати заяву на ім'я начальника відділу освіти Петропавлівської РДА ОСОБА_7В, Позивачка переписала заяву на ім'я начальника відділу освіти Петропавлівської РДА ОСОБА_7В підписавши її 30 груднем, з проханням звільнити її через стан здоров'я з ЗО грудня 2014р. дану заяву завізувала директор Хорошковської ЗОШ ОСОБА_6 і разом із з доданим до неї Висновком ВКК Петропавлівської центральної районної лікарні №607 від 26.12.2014р. вона принесла її до начальника відділу освіти Петропавлівської РДА ОСОБА_7

ОСОБА_7 відмовився звільняти її за станом здоров'я і під психологічним тиском змусив переписати заяву на його ім'я про звільнення у зв'язку із згодою сторін, тому, не маючи виходу, вона була змушена підписати заяву на його ім'я про звільнення за згодою сторін на якій настоював ОСОБА_7 З директором Хорошівської ЗОШ ОСОБА_8 питання про звільнення її за угодою сторін вони не обговорювали ні у письмовій ні в усній формі

Позивачка вказує, що невірне формулювання причини звільнення позбавило її права вийти на пенсію на пільгових умовах в порядку ст. 21 ЗУ "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку" .

На думку Позивачки її право порушене і вона звернулась до суду з даним позовом.

На підставі викладеного й у відповідності з ч. 2 ст. 40, п. 2 ч. 1 ст. 232, 233, 234ч. 2, З ст. 235 КЗпП України, керуючись ч. 1 ст. 88, п. 5 ч. 6 ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, Позивачка прохає задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні Позивача та її представник позов підтримали. Позивачка наголошувала на тому, що під тиском начальника Петропавлівського районного відділу освіти ОСОБА_7 вона була змушена переписати свою заяву про звільнення зі п.2 ст. 40 на ч.1 ст. 36 КЗпП України. Але, пояснити суду в чому саме полягав на неї тиск і в якій формі він відбувався позивачка довести не змогла. Пояснила, що 30 грудня 2014 року в кабінеті вона взагалі не розмовляла з начальником відділу а наступного дня їй було дане роз'яснення чому саме немає можливості її звільнити за ст. 40 КзпП України і вона погодилась про звільнення за угодою сторін в порядку ст. 36 КзпП України. При цьому позивачка підтвердила, що довідки МСЕК у неї не було і немає, у висновку ВКК КЗ Петропавлівської ЦРЛ Дніпропетровської області зроблений висновок щодо її стану здоров'я. На її думку, цей висновок був достатньою підставою для її звільнення за станом здоров'я. Представник позивачки в судовому засіданні наполягав на тому, що відповідачі порушили право позиваки і воно підлягає захисту в судовому порядку, але в чому саме воно порушене представник не визначив.

Представник відповідача 1 ОСОБА_2 позов не визнала повністю, надала суду письмове заперечення, яке підтримала в судовому засіданні.

В запереченні відповідач 1 вказала, що Позивачкою пропущений строк для звернення до суду щодо вирішення трудових спорів передбачений ст. 233 КЗпП України. Трудову книжку Позивачка отримала 31.12.2014 року.

Щодо суті спору відповідач зазначає, що 29 грудня 2014 року від позивачки надійшла заява про звільнення її з 30.12.2014 року за угодою сторін, заява була погоджена з директором школи та підписана самою Позивачкою. Позивачка надає суду неправдиву інформацію щодо написання заяви під психологічним тиском з боку ОСОБА_7

Підстав для звільнення Позивачки за п.2 ст. 40 КЗпП України на момент подання нею заявою не було. Висновку МСЕК не було, наданий нею висновок лікарської консультативної комісії відсутній висновок про НЕВІДПОВІДНІСТЬ посаді, виконуваній роботі або перевід на іншу роботу, без висновку МСЕК звільнення по вказаній статті не передбачене. Представник вказує, що з їх боку процедура звільнення позивачки з посади вчителя була виконана в рамках чинного законодавства. Позивачка захистила своє порушене право судом коли звернулась до них з вимогою щодо виконання всіх необхідних дій при звільненні її за ст. 36 КЗпП України. Прохає у задоволені позову повністю відмовити.

Відповідач 2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала повністю, надала письмове заперечення до позову в якому вказала, що 29.12.2014 року вона погодила заяву Позивачки щодо її звільнення з 30.12.2014 року за згодою сторін. Дату звільнення визначила сама Позивачка . Наказ був виданий і трудова книжка видана відповідачем1. Від неї, як директора школи в якій працювала позивачка, законодавець не вимагає будь яких інших дій. Постільки процедура звільнення не була порушена, вони як відповідачі по справі, право позивачки не порушили, прохає у задоволенні позову відмовити. запевнила суд, що Позивачка звернулась до неї з початку з заявою про звільнення її за ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін і через те, що позивачка досягла пенсійного віку і через її часті хвороби, вона погодила вказану заяву. Згодом позивачка до неї підійшла з заявою про її звільнення за станом здоров'я і повідомила, що це питання вона погоджувала за роботодавцем. Вказану заяву вона також погодила.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала свої письмові заперечення надані суду в яких вказано, що Позивачка з 31.12.2014 року перебуває на обліку у відділенні з призначення пенсії і отримує пенсію за віком ,яка нарахована на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування" . Стаття 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку" виключена на підставі Закону № 76-У111 від 28.12.2014 року. ОСОБА_9 набирає чинності з 1 січня 2015 року. Вважає, що право позивачки не порушене і в разі зміни формулювання звільнення перерахувати пенсію вони не зможуть постільки ст. 21 вказаного закону виключена.

Вислухавши Позивачку її представник, представників відповідачів, представника третьої особи та вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з оглядом на наступне.

Судом встановлено, що Позивачка знаходилась в трудових првовідносинах з відповідачами, що підтверджується трудовою книжкою та наказом про її звільнення.

Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку і набула права на вихід на пенсію.

На час розгляду справи встановлений єдиний для чоловіків і жінок вік виходу на пенсію. Так, статтю 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі ОСОБА_9 1058) викладено у новій редакції, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років.

До прийняття Закону 3668 право на пенсію за віком мали жінки після досягнення 55 років, чоловіки 60 років

Підвищення пенсійного віку для жінок здійснюється поступово за такою схемою:

"до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років, які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців, які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років, які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців, які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років, які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

статтю 29 Закону 1058 доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку".

Отже, Позивачка звернулась за нарахуванням пенсії, після її звільнення за ч.1 ст. 36 КЗпП України та перебуває на обліку з 31.12.2014 року у відділенні з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському району і отримує пенсію за віком ,яка нарахована на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування" . даний факт встановлений в судовому засіданні і не був оспорений сторонами.

Позивачка вказує, що її право порушене через те, що невірне формулювання причини звільнення позбавило її права на вийти на пенсію НА ПІЛЬГОВИХ умовах згідно ст. 21 Закону України " Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку"

Стаття 21. Закону України " Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку" , вказувала, що особам перед пенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію ЗА ОСОБА_10 до встановленого законодавством строку, якщо вони мають необхідний загальний трудовий стаж, у тому числі на пільгових умовах. Розмір і порядок виплати пенсій у разі їх дострокового призначення регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Дана стаття передбачала достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку. Тоді як Позивачка звернулась за нарахуванням пенсії коли їй вже виповнилось 57 років .

Стаття 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку" виключена на підставі Закону № 76-У111 від 28.12.2014 року, цей ОСОБА_9 набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Частина 3 ст. 235 КЗпП України, передбачає підстави для поновлення на роботі та зміну формулювання причини звільнення, при визнанні формулювання причини звільнення неправильною або такою, що не відповідає діючому законодавству, у випадках коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, що розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання та вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку та на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Позивачкою не ставилось питання про визнання формулювання причини звільнення неправильною або такою, що не відповідає діючому законодавству . Також не вказує яким чином змінити формулювання причини звільнення та в якому документі.

Посилання позивачки на те, що у роботодавця не було підстав для її звільнення за угодою сторін, та те, що заяву вона написала під тиском з боку ОСОБА_7, не були доведені нею в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 29.12.2014 року Позивачка власноруч написала заяву про її звільнення з 30.12.2014 року за п.1 ст. 36 КЗпП України. Заява була погоджена директором школи ОСОБА_3 ( а.с.44).

У витягу з наказу № 187-к від 31.12.2014 року вказано, що позивачка звільняється з посади на підставі її ЗАЯВИ. ( а.с.62).

В матеріалах справи також є заява позивачки ( а.с.26) про звільнення її за станом здоров'я по п.2 ст. 40 КЗпП України, яку позивачка особисто написала 30.12.2014 року.

Що підтверджує пояснення директора школи про те, що перша заява позивачкою біла написана 29.12.2014 року про її звільнення за ст. 36 п.1 КЗпП України. Дана обставина спростовує факт вчинення тиску роботодавця на позивачку.

Суд погоджується з поясненнями відповідача 1 проте, що підстав для звільнення позивачки за п.2 ст. 40 КЗпП України у них не було, висновок ВКК медичної установи не містив в собі висновків щодо неможливості виконувати позивачкою роботи вчителі. У висновку вказані діагноз Позивачки, супроводжуючі захворювання та протипоказання.

В суді було встановлено, що Позивачка щорічно проходила медичний огляд і по висновку лікарів була допущена до роботи вчителя. Даний факт Позивачка визнала. Ніяких інших медичних висновків позивачка не надала як роботодавцю так і суду. Вона не визнана непрацездатною або такою, що частково втратила працездатність.

Тоді як для звільнення працівника за пунктом другим статті 40 КЗпП України важливо, щоб неналежне виконання працівником трудових обов'язків було наслідком саме стану здоров'я, які свідчать про відсутність вини працівника у неналежному виконанні трудових обов'язків i не можуть бути підставою для його звільнення за пунктом третім статті 40 КЗпП України в порядку дисциплінарного стягнення за систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Роботодавець може звільнити працівника у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, лише у випадку якщо згідно з медичним висновком працівник визнається НЕПРАЦЕЗДАТНИМ i не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони його здоров'я.

Неможливість належного виконання трудових обов'язків за станом здоров'я повинна бути підтверджена медичним висновком. Роботодавець зобов'язаний довести невідповідність працівника посаді або роботі, що виконується на підставі фактичних даних. Доказами повинні бути недоліки, помилки в роботі, а також медичний висновок про стійке зниження працездатності працівника, або про те, що дана робота протипоказана йому за станом здоров'я, або що виконання ним трудових обов'язків є небезпечним для оточуючих.

Тривала тимчасова непрацездатність або часта відсутність працівника на роботі в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю не є підставою для застосування звільнення за пунктом другим статті 40 КЗпП України .

Отже, ствердження позивачки, що роботодавець навмисно з застосуванням тиску, відмовився звільнити її за станом здоров'я є помилковим та таким, що не знайшло підтвердження у судовому засіданні.

Позовні вимоги в даній частині є такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, тому не можуть бути задоволені.

Також судом встановлено, що Позивачка в судовому порядку захистила її порушене право після її звільнення за ст. 36 п.1 КЗпП України , що підтверджується копією судового рішення ( а.с.46-48) . 29 квітня 2015 року судовим рішенням на її користь стягнуто з відповідача 1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, за п.1 ст. 36 КЗпП України, в сумі 3875 гривень. Факт звільнення за згодою сторін підтверджується вказаним судовим рішенням по цивільній справі № 188/394/15-ц що набрало законної сили і вже виконане, тому відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені невизнанні або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, суд прийшов до висновку, що у позивачки немає суб"єктивного права, про захист якого вона просить, право її не порушувалось і її вимога є безпідставною, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується ч. 4 ст. 88 ЦПК України яка вказує, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Позивачка, в порядку ч.1 п.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, постільки у задоволенні позову їй відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати, в сумі 243,60 гривень, віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного , та керуючись ст. 3,15, 212-215 ЦПК України , ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». ст. 235 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Петропавлівського районного відділу освіти Петропавлівської районної держадміністрації , Хорошівської загальноосвітної школи 1-III ступенів Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області з музично хореагрофічним профілем, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі про зміну формулювання причини звільнення та нарахування пенсії на пільгових умовах, відмовити.

Судові витрати в сумі 243,60 гривень віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяті діб після його проголошення, особам, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, в той же строк після отримання копії

Суддя ОСОБА_11