Справа № 161/8413/15-ц
Провадження № 2/161/2849/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 вересня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 03.06.2015 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконаними договорами купівлі-продажу .

Свій позов мотивує тим, що 12 серпня 2014року між ним та відповідачем було укладено усний договір , згідно з яким він зобовязався сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 5000грн. , як попередню оплату за продаж йому в строк до 13 вересня 2014 року 4000штук цегли, а останній зобовязався продати зазначений будівельний матеріал на цих умовах. Свої зобовязання за даним договором він виконав 12 серпня 2014 року, сплативши відповідачу кошти в сумі 5000грн. 16 серпня 2014 року вони з відповідачем уклали усний договір , згідно з яким він зобовязався сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 2500грн., як попередню оплату за продаж йому терміном до 13 вересня 2014року 6 тонн торфобрикету, а останній зобовязався продати зазначений товар на цих умовах. Свої зобовязання за цим договором він виконав 16 серпня 2014року, сплативши відповідачу гроші в сумі 2500грн. У порушення умов даних угод, відповідач товару йому не продав, і сплачені за нього кошти не повернув, з приводу шахрайських дій відповідача щодо нього він звертався із заявою до Луцького РВ УМВС України у Волинській області. Після повторного звернення до Луцького РВ УМВС України у Волинській області, відповідач написав боргову розписку, згідно з якою зобовязався повернути його заборговані кошти в сумі 7500грн. до 27 травня 2015 року. До вказаної дати відповідач повернув йому частину боргу в сумі 3200грн. Таким чином, сума заборгованості відповідача на день подання позову до суду становить 4300грн.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за невиконаними договорами купівлі-продажу в сумі 4300грн.

В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує , не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 12 серпня 2014року між сторонами було укладено усний договір , згідно з яким позивач зобовязався сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 5000грн. , як попередню оплату за продаж йому в строк до 13 вересня 2014 року 4000штук цегли, а останній зобовязався продати зазначений будівельний матеріал на цих умовах. 16 серпня 2014 року між сторонами було укладено наступний усний договір , згідно з яким ОСОБА_1 зобовязався сплатити ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2500грн., як попередню оплату за продаж йому терміном до 13 вересня 2014року 6 тонн торфобрикету, а останній зобовязався продати зазначений товар на цих умовах.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за вищевказаними договорами виконав належним чином, сплативши відповідачу 12 серпня 2014 року кошти в сумі 5000грн., та сплативши 16 серпня 2014року відповідачу грошові кошти в сумі 2500грн.

Відповідач зобовязання за вищевказаним договором купівлі-продажу не виконав, проте на підтвердження отримання коштів власноручно написав відповідну розписку, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, згідно з якою зобовязався повернути позивачу заборговані кошти в сумі 7500грн. до 27 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що до вказаної в розписці дати відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 3200грн. Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем на день розгляду справи становить 4300грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) .

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу за невиконаними договорами купівлі-продажу в розмірі 4300грн. та судові витрати по справі в розмірі 430грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 1046-1047ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконаними договорами купівлі-продажу від 12 серпня 2014року та 16 серпня 2014року в сумі 4300грн. (чотири тисячі триста гривень), та 243,60грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судових витрат по справі.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 186,40грн. (сто вісімдесят шість гривень 40 копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасю