Справа № 459/4798/14 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/2397/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Червоноградський міський сектор ДМС України у Львівській області, у якому просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною позивачці на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 Львівської області (в подальшому - «спірна квартира») шляхом виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації у спірній квартирі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що спірна квартира належить позивачці на праві приватної власності і у вказану квартиру 23.01.2013 року також було зареєстровано відповідача - сина позивачки. З моменту реєстрації відповідача у спірній квартирі між ним та позивачкою постійно виникають конфлікти та непорозуміння, причиною чого є поведінка відповідача, який постійно зловживає спиртними напоями, ображає та принижує позивачку, застосовує до неї фізичне насильство та виганяє з квартири, не оплачує за комунальні послуги. Також відповідач без відома позивачки продає належне їй майно та нищить речі домашнього вжитку, що створює неможливі умови для спільного проживання, в результаті чого у серпні 2014 року позивачка змушена була забрати свої речі та переїхати проживати до своєї сусідки, так як відповідач став не пускати її до спірної квартири (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов'язано відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачкою спірною квартирою шляхом виселення його з цієї квартири (а.с.50-52).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні відсутній висновок про наявність підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, для виселення його, як члена сім'ї власника, зі спірної квартири, оскільки до нього жодних попереджень чи заходів громадського впливу не застосовувалося.

Звертає увагу на те, що позивачка в судовому засіданні повідомила, що не настоює на позовній вимозі про його виселення, а лише просить зняти його з реєстрації у спірній квартирі, оскільки їй буде важко оплачувати комунальні послуги по ній, а відтак вважає, що суд мав би закрити провадження у цій частині позовних вимог.

Також звертає увагу на те, що суд не вирішив позовної вимоги про зняття його з реєстрації у спірній квартирі (а.с. 67-70).

З урахуванням доводів апеляційної скарги ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року дану справу було повернуто до суду першої інстанції - для ухвалення додаткового рішення по позовній вимозі про зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі (а.с. 86-87).

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі (а.с. 99).

Позивачкою вище згадане додаткове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції позивачка визнала, що дійсно в суді першої інстанції вона не настоювала на позовній вимозі про виселення відповідача зі спірної квартири, а настоювала і продовжує настоювати лише на задоволенні її позовної вимоги про зняття його з реєстрації у цій квартирі.

В той же час (як вже зазначалося вище), додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2015 року, яким позивачці було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі, нею у апеляційному порядку не оскаржувалося.

Задоволення позовної вимоги про виселення відповідача зі спірної квартири з підстав, що передбачені ст. 116 ЖК України, суд обгрунтував тим, що згідно висновків Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 24.12.2013 року та від 24.01.2014 року між сторонами спору (матір'ю і сином) існують особисті неприязні стосунки, оскільки відповідач вживає алкогольні напої та перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння ображає матір, що позбавляє останню можливості реалізувати в повній мірі свої права щодо користування спірною квартирою.

Однак вище наведені висновки судом зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 116 ЖК України, особу може бути виселено з квартири чи будинку без надання іншого жилого приміщення у випадку, коли вона систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання із нею в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Виходячи з конституційного права кожного громадянина на житло, гарантованого ст. 47 Конституції України, виселення особи з квартири без надання їй іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, є винятковою мірою.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» міститься роз'яснення про те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна вимога про виселення відповідача зі спірної квартири позивачкою обгрунтовувалася висновками Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 24.12.2013 року та від 24.01.2014 року за результатами розгляду повідомлень ОСОБА_3, згідно яких розгляд цих повідомлень припинено за відсутності підстав для внесення в ЄРДР (а.с. 6, 7), а також повідомленнями ОСОБА_3 з Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області про те, що матеріали перевірок скеровано до суду для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності в порядку ст. 173-2 КУпАП (а.с. 8, 18).

В той же час, позивачкою не доведено, а судом не встановлено жодного факту притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності або реального вжиття до згаданого відповідача інших заходів попередження або громадського впливу, оскільки вище згадані висновки і повідомлення Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області не можуть розцінюватися, як заходи попередження або громадського впливу, що передбачені ч.1 ст. 116 ЖК України та вище згаданою Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2, а тому не можуть бути правовою підставою для виселення відповідача зі спірної квартири на підставі ч.1 ст. 116 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: