У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів:Кафідової О.В., Попович О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 2 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 6 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості у розмірі 171 611,07 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час його реалізації.

Позов мотивовано тим, що 14 березня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», далі - банк) та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 800 доларів США на реконструкцію будинку та зобов'язався сплатити банку за користування кредитом 11% річних зі строком повернення до 13 березня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_5 14 березня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно умов якого, остання передала банку в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував і станом на 1 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 171 611,07 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 128 117,08 грн; заборгованість за відсотками - 37616,10 грн; комісія - 1566,79 грн; пеня - 4311,10 грн.

В подальшому банк відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за відповідним договором цесії від 17 грудня 2012 року та договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, зокрема щодо кредитного договору від 14 березня 2007 року та іпотечного договору від 14 березня 2007 року, укладених з ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини, норми ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та умови договору іпотеки, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 2 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 6 березня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову відмовлено у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що існує рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Так, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 4 квітня 2011 року позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 у тому числі за рахунок предмету іпотеки на користь банку заборгованість по кредитному договору від 14 березня 2007 року у розмірі 148196,58 грн. Вказане рішення набрало законної сили. Разом з тим, ТОВ «Кредитні ініціативи» після відступлення на його користь права вимоги за кредитним договором, як новий кредитор, не подав до відповідного суду заяву про заміну первісного кредитора його правонаступником, повторно звернувшись до суду про стягнення боргу за цим же кредитним договором.

Згідно висновків місцевого суду права позивача захищені заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 4 квітня 2011 року в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому підстави для задоволення даного позову відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав апеляційний суд виходив з того, що зі змісту рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 4 квітня 2011 року, на яке посилався місцевий суд, вбачається, що банк вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не заявляв, суд цих вимог не вирішував, спосіб реалізації предмета іпотеки не визначав, рішення не містить опису нерухомого майна, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач, відповідно до договору цесії, укладеного між ним та банком, умов кредитного договору і договору іпотеки, укладеного між банком та ОСОБА_5, набув право вимагати від позичальника погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову посилаючись на набрання чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 березня 2007 року між банком та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 19800 доларів США зі сплатою за користування коштами 11% річних строком повернення до 13 березня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язаннь за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_5 14 березня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно умов якого, остання передала банку в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував у зв'язку із чим, станом на 1 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 171 611 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 128 117,08 грн (16028,66 доларів США); заборгованість за відсотками 37 616,10 грн (4706,13 доларів США); комісія за користування кредитом - 1566,79 грн (1566,79 доларів США); пеня - 4311,10 грн (539,36 доларів США).

Банк відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором цесії від 17 грудня 2012 року та договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, зокрема щодо кредитного та іпотечного договорів, укладених з ОСОБА_5

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на ст. 3 вказаного Закону України він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6 - 58 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Апеляційний суд, пославшись на наведений Закон, як підставу для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з наявністю умов для його застосування, вказаних положень не врахував, відмовив у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, неправильно застосувавши норми цього закону.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, порушення норм процесуального права, що в свою чергу, призвело до поспішних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст. 336, 338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 6 березня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
судді О.В. Кафідова
О.В. Попович
О.В. Умнова
І.М. Фаловська