Справа № 211/6549/15-ц
Провадження № 2/211/2461/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 листопада 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Форманчук К.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

у відсутність відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом, вказавши, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу на житло належить квартира № 47 в будинку № 18 по б-ру Кірова, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Крім нього, та доньки ОСОБА_2, у вказаному помешканні зареєстрована також його колишня дружина ОСОБА_3, яка з серпня 2006 року після розірвання шлюбних відносин мешкає в іншому місці за невідомою йому адресою.

Факт реєстрації відповідача тягне нарахування на неї комунальних послуг, які вона не сплачує, тому позивач просить визнати її такою, що втратила право користування квартирою № 47 в будинку № 18 по б-ру Кірова в м. Кривому Розі.

Позивач в судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні на вимогах наполягала з підстав, викладених в позові, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася.

Представник третьої особи Довгинцівського районного відділу у м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з"явився, звернулися з заяву про розгляд справи без їх представника, згідно норм чинного законодавства.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу належить квартира № 47 в будинку № 18 по б-ру Кірова, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. (а.с. 5 копія договору купівлі-продажу квартири ).

За вказаною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2, та відповідач ОСОБА_3 (а.с 8 довідка КП «ЖЕО № 45»).

Згідно акту мешканців будинку № 18 по бульвару Кірова у м. Кривий Ріг (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ) від 07 10 2015 року, посвідченого майстром та начальником дільниці № 1 ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», відповідач ОСОБА_3 з серпня 2006 року не проживає в квартирі № 47 будинку № 18 по б- ру Кірова в м. Кривому Розі (а.с. 9 акт).

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України , на яку посилається позивач як на підставу обгрунтування позову , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак, відповідач є співвласником житла, а не членом сім"ї власника житла.

Посилання на положення ст. 405 ЦК України є безпідставними, оскільки такі норми регулюють правовідносини між власником житла та членами його сім»ї, які проживають разом з ним, і не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, так як норми ст. 405 ЦК України на дані правовідносини не розповсюджуються .

Відповідно до запису у паспорті позивача шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 зареєстрований 21 01 1995 року та розірвано 09.08.2006 року. Спірну квартиру придбано 13 травня 2002 року, тобто у період зареєстрованого шлюбу сторін.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Хоча покупцем квартири відповідно до договору купівлі- продажу квартири і є позивач ОСОБА_1 , однак квартира придбана у шлюбі, а тому відповідач є також власником квартири відповідно до норм СК України.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,11,60, 208-210, 212 - 215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7