Справа № 263/3491/15-ц
Провадження №2/263/1391/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Артеменко Л.І.

при секретарі Масюку М.С.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, виселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обгрнутування якого послалась на наступне. Їй на підставі рішення суду на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який за життя поселив у вказану квартиру відповідачку, з 01.04.2011 року. Оскільки ОСОБА_5, за згодою якого відповідачка вселилась у вказану квартиру, помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 не є членом родини позивачки, не уклала договір найму жилого приміщення втратила право користування житловим приміщенням в ній, однак в добровільному порядку знятись з реєстрації та виселитись не бажає. Просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, зняти з реєстрації та виселити її з даної квартири, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Позивачка до суду не прибула, надала заяву, в якій позов підтримала, справу просила розглянути без її особистої участі.

Представники позивачки в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та в їх задоволенні просила відмовити, посилаючись на те, що іншого місця проживання в неї не має, ОСОБА_6 обіцяв їй право на проживання в квартирі до смерті.

Вислухав учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.01.2015 року визнано за позивачкою ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке зареєстровано за позивачкою у реєстраційній службі ММУЮ 17.03.2015 року.

Згідно особового рахунку НОМЕР_1, виданого ККП «КК «Західна», у квартирі АДРЕСА_1, зокрема, з 01.04.2011 року зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як знайома ОСОБА_5, колишнього власника квартири. Договір найму житла між відповідачкою та померлим, а також між відповідачкою та позивачкою не укладений.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 346 ч.1 п. 1 ЦК України право власності особи на майно припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла самостійного права на користування житлом не мають, оскільки їх права на користування житлом є похідними від прав власника.

Отже, з урахуванням відсутності домовленості між сторонами про подальше користування житловою площею в квартирі після набуття позивачем права власності на неї, суд приходить до висновку, що відповідачка після чмерті колишнього власника житла за відсутності договору оренди(найму) квартири втратила право користування нею, однак безпідставно не знялась з реєстрації за зазначеною адресою, тим самим зберігаючи за собою право користування житлом, фактично проживає в ній, чим порушує право нового власника житла.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном у будь-який спосіб, передбачений законом.

Таким чином, є підстави для задоволення позову в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі та її виселення.

Що стосується заявлених вимог про скасування реєстрації відповідачки в спірній квартирі, суд вважає, що в законні підстави для їх задоволення відсутні, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 1.3,3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затв. Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивачки щодо зняття відповідачки з реєстраційного обліку, оскільки в розумінні норм ст.3 ЦПК України дана вимога є передчасною, та право позивачки в даному випадку не порушені, оскільки вона не зверталась до компетентного органу з відповідною заявою про зняття з реєстрації на підставі відповідного рішення суду.

Відповідно до положень ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу позивачкою не наданий наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, консультацій та участі адвоката в судових засіданнях, вимоги позивачки про стягнення з відповідача понесених витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 317,319, 383, 391,346,405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.7 ЗУ ««Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. 8, 11, 57-60, 61, 79, 88, 212-214 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування понесених судових витрат 243 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.І. Артеменко