АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Корчевного Г.В.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київського національного університету імені ТарасаШевченка, поданою через представника Роговенко Дар`ю Анатоліївну, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2014 року Київський національний університет ім. Тараса Шевченка звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив виселити відповідачів з кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 гуртожитку № 11, що розташований по АДРЕСА_1 та стягнути солідарно з останніх заборгованість за проживання у гуртожитку у розмірі 81 258, 16 грн.

Ухвалою суду від 18.08.2015 року позовну заяву в частині вимог про виселення відповідачів залишено без розгляду.

Справа № 752/298/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/13709/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову про стягнення заборгованості позивач зазначав, що починаючи з 1995 року, між Київським національним університетом імені ТарасаШевченка та Міністерством оборони України було укладено ряд договорів та додаткових угод по них про підготовку спеціалістів, за якими для проживання офіцерів, офіцерів - слухачів та членів їх сімей університет передав Міністерству оборони України блок-секції в гуртожитку № 11 по АДРЕСА_1, а сім'ї військовослужбовців мали провадити оплату особисто в бухгалтерію університету в розмірі, встановленому за згодою сторін. Відповідачі у лютому 1998 року на підставі договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року та додаткової угоди від 28.10.1998 року № 07-94-1, укладеними між Міністерством оборони України та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка були заселені до кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 гуртожитку № 11 по АДРЕСА_1. За час проживання у гуртожитку у відповідачів виникла заборгованість по оплаті за проживання, що складається з оплати за проживання та оплати за використану електроенергію.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Київський національний університет імені Тараса Шевченка через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи. А саме, суд не взяв до уваги, що накази ректора про встановлення вартості проживання в гуртожитках не повинні відображати норми Кабінету Міністрів України чи нормативних актів Київської міської державної адміністрації про зміну тарифів, оскільки дані відносини вже врегульовано наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2011 року № 284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності». Також суду були надані достатні докази про повідомлення відповідачів щодо підвищення вартості проживання. Крім того, університет є державним закладом освіти, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, не оплата наданих ним послуг завдає збитків як університету, так і державному бюджету.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

У письмових запереченнях ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. При цьому зазначив, що ні він, ні члени його сім`ї не були попереджені про зміну вартості проживання за одне ліжко-місце як це передбачено умовами договору, а квитанції не можуть бути підтвердженням ознайомлення із зміною розміру оплати, оскільки вони не містили обґрунтованості підвищення вартості проживання. Акти про відмову від підписів щодо ознайомлення із наказами ректора містять суперечливі дані та в них не вказано дату коли він відмовився від підпису. Крім того, вважає, що апелянтом не доведено настання обставин для підвищення плати за користування жилим приміщенням. До письмових заперечень додані клопотання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у яких вони просять розглянути справу у їх відсутності.

У письмових запереченнях представник третьої особи ОСОБА_8 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначила, що сторонами договору є позивач та Міністерство оборони України, проте позивач у односторонньому порядку без інформування та погодження іншої сторони на власний розсуд вніс зміни щодо розміру оплати за проживання у гуртожитках. Акти про ознайомлення з наказами ректора про підвищення розміру оплати за користування жилим приміщенням не є належним доказом ознайомлення, а тому позивачем порушено п. 3.2 додаткової угоди № 303/44/09 від 19.08.2009 року та матеріали справи не містять доказів настання обставин, що слугували б підставою для такого підвищення.

Вислухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 1995 року, між університетом та Міністерством оборони України було укладено ряд договорів (договір № 135 від 22.12.1997 року; договір про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року) та додаткових угод до них про підготовку спеціалістів та про надання Міністерству оборони України у тимчасове користування приміщень.

Відповідно до п.1.1.1 додаткової угоди № 303/44/09 від 19.08.2009 року до договору № 135 Про підготовку спеціалістів від 22.12.1997 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка передав у тимчасове користування Міністерству оборони України житлові кімнати в гуртожитку № 11 по АДРЕСА_1, для проживання 57 сімей військовослужбовців працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей, згідно додаткових угод № 07-94 від 21.02.1997 року, № 07-94-1 від 28.10.1998 року, № 66 від 24.07.2006 року до договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року та договору № 67 від 24.07.2006 року.

З метою врегулювання ситуації, що склалася з сім'ями військовослужбовців, розділом 2 додаткової угоди № 303/44/09 від 19.08.2009 року Міністерство оборони України зобов'язалося після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2, вивільнити та передати університету житлові кімнати в студентському гуртожитку № 11, зайняті сім'ями військовослужбовців, у тому числі звільнених у запас або відставку (п. 2.1.).

Згідно з п. п. 2.2, 2.3 цієї угоди Міністерство оборони України зобов'язалося протягом 2010 року відселити решту сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, і передати університету вивільнені житлові кімнати; до кінця 2011 року відселити всі сім'ї військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі вищезазначених договорів у лютому 1998 року були заселені у кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 гуртожитку № 11 по АДРЕСА_1.

Додатковою угодою № 303/44-09 від 19.08.2009 року визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями у гуртожитку і розмір платежів.

Відповідач сплачував плату за проживання відповідно до додаткової угоди № 303/44-09 від 19.08.2009 року.

Розмір плати за користування гуртожитком № 11 по АДРЕСА_1 визначався наказами ректора університету від 21.03.2006 року № 184-32, від 30.12.2009 року № 871-32, від 11.05.2011 року № 36532 та становив у період до 01.01.2010 року 110 грн. на місяць за одне ліжко-місце, зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету, та членами їхніх сімей; з 01.01.2010 року по 01.06.2011 року - 282 грн., а з 01.06.2011 року - 402 грн.

Згідно з п. 3.2. додаткової угоди № 303/44/09 від 19.08.2009 року, у разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії, університет може змінювати розмір плати за проживання у гуртожитку з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора університету.

З копії акту від 05.01.2010 року, який складено комісією у складі завідувача гуртожитком № 11 ОСОБА_10, чергових гуртожитку № 11 ОСОБА_11 та ОСОБА_12, вбачається, що останніми 05.01.2010 року було оголошено інформацію мешканцям гуртожитку з числа військовослужбовців та осіб, які звільнені у запас, згідно списку, про підвищення вартості проживання в гуртожитку згідно з наказом ректора № 871-32 від 30.12.2009 року, на підставі якого встановлено вартість проживання у розмірі 282 гривні за одне ліжко-місце. Інформування мешканців було здійснено у період з 02.01.2010 року по 05.01.2010 року, зазначеним особам після зачитування наказу від 30.12.2009 року було запропоновано поставити підписи про ознайомлення, однак останні відмовились від ознайомлення.

З акту від 18.05.2011 року, складеного комісією у складі завідувача гуртожитком № 11 ОСОБА_10, заступником завідувача гуртожитком № 11 ОСОБА_13 та черговою гуртожитку № 11 ОСОБА_12, вбачається, що останніми у період з 16 травня по 18 травня 2011 року було здійснено ознайомлення мешканців гуртожитку з числа військовослужбовців та осіб, які звільнені у запас, згідно списку, про підвищення вартості проживання в гуртожитку відповідно до наказу ректора № 365-32 від 11.05.2011 року, на підставі якого встановлено вартість проживання у розмірі 402 гривні за одне ліжко-місце. З акту також вбачається, що зазначеним особам у присутності комісії зачитано наказ від 11.05.2011 року та запропоновано поставити підписи про знайомлення, однак останні відмовились від ознайомлення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені акти не свідчать про ознайомлення відповідачів із зміною розміру оплати, оскільки носять суперечливий характер, не узгоджуються з поясненнями представника позивача та містять дані лише про те, що ОСОБА_2 відмовився від підпису, а про інших відповідачів відомості відсутні та позивачем не доведено настання обставин, що слугували б підставою для підвищення плати за тимчасове користування жилим приміщенням.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.11.2014 року власником гуртожитку № 11 (літ.А) по АДРЕСА_1 є Держава Україна в особі Міністерства освіти і науки України. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права правокористувачем цього майна є позивач (а.с.118,119).

11.09.1995 року між позивачем та Міністерством оборони України укладено договір про підготовку спеціалістів. Відповідно до п.2.7 цього договору замовник зобов`язався після закінчення строку дії договору у 3-місячний термін здати надані в користування приміщення в повному порядку. Строк дії договору визначено до 01.01.2000 року.

21.02.1997 року сторони уклали додаткову угоду до цього договору відповідно до п. 1.5 якої університет після закінчення реконструкції та капітального ремонту будівлі гуртожитку передає замовнику в користування 27 житлових блок-секцій для проживання офіцерів, офіцерів - слухачів та членів їх сімей на термін навчання. Термін дії даної угоди визначено до 22.02.2007 року.

28.10.1998 року між сторонами укладено додаткову угоду № 07-94-1 до договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року, пунктом 2.10 якої сторони передбачили, що сім`ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування замовнику, сплату за проживання проводять особисто в бухгалтерії університету, розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом.

19.08.2009 року сторони уклали додаткову угоду № 303/44/09 до договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року, відповідно до якої Міністерство взяло на себе зобов`язання до кінця 2011 року відселити всі сім`ї військовослужбовців звільнених в запас або відставку і передати університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку № 11. Пунктом 3.1 цієї угоди сторони визначили розмір місячної плати за користування житловим приміщенням за одне ліжко - місце, зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету, та членами їх сімей - 110 грн. Цією додатковою угодою передбачено, що у разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії університет може змінювати розмір оплати за проживання в гуртожитку з обов`язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора університету. Оплата за тимчасове користування житловим приміщенням за спожиту електроенергію проводиться самостійно сім`ями військовослужбовців, які проживають в гуртожитку, на рахунок університету через установу банку на підставі рахунків, виписаних дирекцією студмістечка університету не пізніше 15 числа наступного місяця за оплачуваним. Після закінчення терміну тимчасового користування житловими приміщеннями в місячний термін звільнити їх. Строк дії додаткової угоди встановлено до 31.12.2011 року. Цією ж угодою передбачено право Міністерства оборони України від власного імені (Київського КЕУ) укладати з сім`ями військовослужбовців договори про надання житлових приміщень в тимчасове користування. Укладення договорів з 01.09.2009 року з мешканцями проводити тільки за наявності довідки університету про відсутність заборгованості за попередній період, згідно списку погодженого з ВІКНУ, Київським КЕУ та головою ініціативної групи мешканців.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував поширення на нього вищезазначених угод, оскільки ні він, ні члени його сім`ї не є сторонами договору та Міністерство не укладало з ним договору найму. Разом з тим, ОСОБА_2 визнав, що проживає у гуртожитку разом з членами сім`ї та займає 5 ліжко- місць з лютого 1998 року та будь - яких інших документів, які підтверджують його право на вселення не надав, а тому суд першої інстанції правильно встановив, що правовою підставою вселення відповідачів у гуртожиток є договір про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року з додатковими угодами до нього.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції в порушення вимог даної норми не зазначив у рішенні про те, які правовідносини склалися між сторонами та не застосував жодної норми матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язуєтьсяза завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язуєтьсяоплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовникзобов'язанийоплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла, а положеннями ст. 391 ЦК України захищено права власника від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до глави 29 цього Кодексу.

Аналізуючи умови договорів, укладених між позивачем та Міністерством оборони України колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами склалися цивільно - правові відносини, оскільки будь - яких угод відповідно до норм житлового законодавства з відповідачами не укладалося. Колегія суддів вважає, що такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 01.07.2015 року № 6-503 цс15.

Зазначені договори укладені Міністерством для забезпечення тимчасовим житлом військовослужбовців та членів їх сімей, у тому числі і звільнених в запас, у приміщеннях, які перебувають у віданні позивача та цими договорами визначено, що оплату за тимчасове користування кімнатами у гуртожитку проводять самостійно сім`ї військовослужбовців, які проживають в гуртожитку, на рахунок університету.

Строк дії договору закінчився 31.11.2011 року, проте відповідачі продовжували проживати у гуртожитку до грудня 2014 року, займати 5 ліжко - місць, отримували і користувалися житлово - комунальними послугами, які належним чином надавалися університетом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі не своєчасно та не в повному обсязі вносили плату за тимчасове користування жилим приміщенням з січня 2002 року, а з серпня 2014 року взагалі перестали сплачувати будь - які платежі. Такий платіж було внесено уже у період слухання справи 21.01.2015 року у розмірі 2 750 грн. виходячи із розміру плати 110 грн. за одне ліжко - місце.

Додатковою угодою від 19.08.2009 року № 303/44/09 до договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року встановлено розмір щомісячної плати за користування житловим приміщенням за одне ліжко - місце - 110 грн. та проти правомірності встановлення такого розміру плати ОСОБА_2 при розгляді справи у суді першої інстанції не заперечував.

Наказами ректора університету від 30.12.2009 року № 871-32 та від 11.05.2011 року № 365-32 збільшено розмір плати за користування житловим приміщенням у гуртожитку відповідно з 01.01.2010 року до 282 грн., а з 01.06.2011 року до 402 грн. за одне ліжко - місце.

Внесення змін в оплату за тимчасове користування житловим приміщенням відповідає п. 3.2 додаткової угоди від 19.08.2009 року. У підтвердження обґрунтованості такого підвищення позивач надав калькуляцію вартості проживання у гуртожитках.

Визнаючи неправомірність такого підвищення оплати за проживання суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено дану обставину належними доказами, при цьому будь - якої оцінки наданій позивачем калькуляції вартості проживання у гуртожитках та довідці про вартість проведеного поточного ремонту ліфтів, зовнішніх водопровідних мереж, мереж теплопостачання у період з 2008 року по 2013 рік суд не надав та не врахував, що накази ректора університету ніким не оскаржувалися, незаконними не визнавалися та не скасовувалися. А тому колегія суддів вважає, що такі висновки суду суперечать наявним у матеріалам справи доказам.

Колегія суддів не може погодитися також з висновками суду першої інстанції про не повідомлення відповідачів про зміну розміру оплати за проживання.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

У підтвердження ознайомлення відповідачів з наказами ректора про підвищення оплати за проживання позивач надав акти від 05.01.2010 року та від 18.05.2011 року, які складені комісією та підписані членами комісії, а також список осіб, які відмовилися від підпису про ознайомлення з наказами ректора. На спростування зазначених доказів відповідачі будь - яких інших доказів не надали. Вказуючи на те, що акти не можуть бути підтвердженням ознайомлення відповідачів із наказом ректора про підвищення оплати за проживання суд вказав, що ці акти містять суперечливі дані та не узгоджуються з поясненнями представника позивача, проте у чому полягає суперечливість даних , про які вказано в актах та в чому розбіжність з наданими представником поясненнями суд не вказав.

Суд також не звернув уваги на листування між позивачем та третьою особою. У листах, направлених протягом 2011 -2012 років позивач повідомляв Міністерство оборони України про необхідність відселення військовослужбовців у зв'язку із закінченням строку договору та вказував на те, що мешканці гуртожитку з числа військовослужбовців та членів їх сімей мають заборгованість за надані послуги. Зокрема у листі від 12.12.2014 року позивач вказує, що заборгованість таких осіб складає станом на 01.12.2011 року 734 566,96 грн. (розрахунок заборгованості додається). У листі від 18.09.2012 року вказується, що заборгованість цих осіб станом на 01.09.2012 року складає 1 235 028,06 грн. та надано інформацію щодо заборгованості відносно кожного з проживаючих. У листах позивач просив вжити заходів для відшкодування заборгованості перед університетом (а.с. 141-146 т.1).

З листа Міністерства оборони України від 21.08.2012 року вбачається, що останнє було повідомлене про зміну розміру оплати за проживання, оскільки висловлюючи прохання про продовження терміну дії договору одночасно викладено прохання доручити відповідним органам врегулювати питання щодо вартості оплати за проживання (а.с. 228 т.1). Листом від 25.10.2013 року Департамент капітального будівництва МО України повідомив позивача, що відповідно до угод, укладених між Міністерством оборони України та університетом плату за послуги мають сплачувати мешканці особисто (а.с. 234 т.1).

Оцінюючи надані акти, пояснення позивача у сукупності з іншими доказами колегія суддів приходить до висновку, що зазначені докази підтверджують факт ознайомлення відповідачів з наказами ректора про підвищення плати за користування жилим приміщенням. Колегія суддів не може погодитися з висновками суду про те, що відмова від підпису ОСОБА_2 про ознайомлення з підвищеними розмірами оплати за проживання не свідчить про таке ознайомлення інших відповідачів. Право на проживання у гуртожитку на підставі угод, укладених між позивачем та Міністерством оборони України набув ОСОБА_2, який є військовослужбовцем Збройних Сил України. Право на вселення та проживання інших відповідачів, які є членами сім`ї ОСОБА_2 є похідним від права на вселення та проживання ОСОБА_2 З квитанцій, наданих відповідачем вбачається, що плата вносилася одним платежем за 5 ліжко - місць, а не кожним з відповідачів окремо. Таким чином ознайомлення ОСОБА_2 з наказами про підвищенням плати за послуги дає підстави для висновку про те, що інші члени сім`ї ОСОБА_2 також повідомлені про збільшення розміру оплати за проживання.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані. Оскільки у період розгляду справи відповідачами сплачено 2 750 грн. у рахунок заборгованості та позивач не зменшив позовні вимоги на зазначену суму з відповідачів підлягає стягненню 81258, 16 грн. за мінусом 2 750 грн.

Колегія суддів звернула увагу на те, що позивачем подано позов поза межами позовної давності.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі у суді першої інстанції не заявляли вимог про застосування позовної давності.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача за правилами ст. 88 ЦПК України.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 812,58 грн. та за подання апеляційної скарги 893,84 грн., що разом складає 1 706,42 грн.

Оскільки частина вимог, а саме сплата 2 750 грн. в рахунок погашення боргу відбулася після пред`явлення позову підстав для зменшення судових витрат немає (ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка 81 258, 16 грн. заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Київського національного університету імені ТарасаШевченка 1 706, 42 грн. судового збору по 426, 61 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді