Провадження № 2/344/4012/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Ковалюк І.П.

секретаря Перун І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та втрату взаєморозуміння між ними. Близько шести останніх місяців разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть, примирення між ними не можливе, тому просить шлюб розірвати.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 25.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 779 від 25.06.2008 року. В шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Щодо поділу майна спору у сторін немає.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення малолітніх дітей проживати з матір'ю. І суд вважає доцільним залишити малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживати з матірю ОСОБА_1.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 25.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 779 від 25.06.2008 року.

Малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити на проживання з матірю ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.П. Ковалюк