Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2425/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючий - суддя Надопта А.А.

секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну частку(пай),

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну частку(пай).

Вимоги позову мотивовано тим, 06.10.1996 року померла мати позивача ОСОБА_4, останнє місце проживання якої с.Дяково, Виноградівського району і після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого, зокрема входить право на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АПТП »Дяково» розміром 0,75 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), належне їй на підставі сертифікату серії ЗК № 007922, виданого Виноградівською РДА у 1996 році на підставі рішення Виноградівської РДА № 565 від 18.09.1996 року. Заповітного розпорядження матір'ю за життя не залишено. Батько позивача, ОСОБА_5, помер ще раніше 13.01.1953 року. Спадкоємцями за законом першої черги, у відповідності до ст.1258, 1261 ЦК України є позивач - як син спадкодавця та відповідачі по справі діти померлої ОСОБА_4, рідні сестри позивача, Вайда (ур.Божар) І.Ф. та ОСОБА_3 В передбаченому ст.1269 ЦК України порядку позивач в установлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було запропоновано з вирішенням даного питання звернутись до суду, оскільки оригінал правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку(пай) було втрачено і серед документів матері я знайшов тільки його копію і нотаріусу було представлено тільки його копію, що унеможливлює видачу останнім свідоцтва про право на спадщину на вказане, належне спадкодавцю майно.

Сторони в судове засідання не з»явилися.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачки по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені своєчасно, в судове засідання не з'явилася, однак до суду подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 06.10.1996 року померла мати позивача ОСОБА_4, останнє місце проживання якої с.Дяково, Виноградівського району і після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого, зокрема входить право на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АПТП »Дяково» розміром 0,75 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), належне їй на підставі сертифікату серії ЗК № 007922, виданого Виноградівською РДА у 1996 році на підставі рішення Виноградівської РДА № 565 від 18.09.1996 року. Заповітного розпорядження матір'ю за життя не залишено. Батько позивача ОСОБА_5, помер ще раніше 13.01.1953 року. Спадкоємцями до майна померлої за законом першої черги є позивач ОСОБА_1. та його сестри, відповідачки по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які претензій до вказаного спадкового майна не заявляють, не претендують на таке та не заперечують про успадкування позивачем в цілому спадкового майна.

В передбаченому ст.1269 ЦК України порядку позивач в установлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було запропоновано з вирішенням даного питання звернутись до суду, оскільки оригінал правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку(пай) було втрачено і серед документів матері позивач знайшов тільки його копію і нотаріусу було представлено тільки його копію, що унеможливлює видачу останнім свідоцтва про право на спадщину на вказане, належне спадкодавцю майно.

Позивачем було подано відповідне оголошення до газети «Новини Виноградівщини» номер № 21 за 06.06.2015 року про недійсність сертифікату на право на земельну частку (пай) члена КСП СКСАТ «Дяківське агропромислове і торгове підприємство» серії ЗК №007922 виданого Виноградівською РДА у 1996 році на підставі рішення Виноградівської РДА № 565 від 18.09.1996 року ОСОБА_4.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.З ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Також ВССУ у своєму Листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

У відповідності до п.11 Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АПТП »Дяково» с.Дяково, Виноградівського району, розміром 0,75 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), належне їй на підставі сертифікату серії ЗК № 007922, виданого Виноградівською РДА у 1996 році на підставі рішення Виноградівської РДА № 565 від 18.09.1996 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6