АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, повернуто заявнику для подачі до належного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказувала, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена без повного вивчення матеріалів справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що судом не враховано, що вона є громадянкою Російської Федерації, перебуває на території України на законних підставах на протязі строку наданого візою дозволу (тобто 90 днів) та звільняється від реєстрації у компетентних органах за місцем свого перебування.

Особи, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу для звернення до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 зазначила, що вона є громадянкою Російської Федерації.

З матеріалів справи вбачається, що заявник має постійне місце проживання за межами України, а саме: АДРЕСА_1.

В заяві ОСОБА_1, обґрунтовуючи підстави звернення до Подільського районного суду м. Києва, посилалась на те, що вона на законних підставах перебуває на території України та проживає в орендованій квартирі, що розташована в будинку, який знаходиться на території Подільського районну м. Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 122 ЦПК України суд першої інстанції звернувся до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання особи-заявника.

Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_1 по м. Києву зареєстрованою не значиться.

Повертаючи заявнику заяву для подачі до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано з порушенням правил підсудності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414 ЦПК України).

Частиною 2 статті 410 передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 257 ЦПК України передбачено право фізичної особи на звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка подається до суду за місцем її проживання.

У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

На підставі викладеного заявник, користуючись правами, як і громадянин України, має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за місцем свого проживання.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконності ухвали суду, ґрунтуються на довільному трактування апелянтом термінів «перебування» та «проживання» іноземця на території України.

Визначення термінів «перебування» іноземців на території України та «проживання» іноземців на території України закріплено у статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку, - є іноземцями, які тимчасовоперебувають на території України.

Тобто законодавцем чітко визначено, що заявник відноситься до іноземців, які тимчасово перебувають на території України.

Однак, заявник зазначає, що вона є іноземною особою, яка на законних підставах, в межах строку дії візи, тимчасово проживає на території України.

Пунктом 10 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено термін іноземців та осіб без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення терміну «проживання» іноземця на території України визначено у ст. 1 Закону України «Про громадянство України» де зазначено, що проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання на території України.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір оренди житлового приміщення не є належним доказом реєстрації місця проживання іноземця.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суд, вирішуючи питання про відкриття провадження в справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду.

На підставі викладеного, враховуючи, що нормами процесуального права передбачено, що заявник може звернутися до суду за місцем проживання, а не перебування, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Ухвалу судді Подільського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/9724/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14317/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.