АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/722/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2680/15Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, адвоката

Яковенко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року та додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання непрацездатним вдівцем, визнання права власності в порядку спадкування на обов'язкову частку домоволодіння, треті особи Приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович, Перша Миргородська державна нотаріальна контора.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В.,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував, що рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС з 1987 року по день смерті ОСОБА_7 Зазначав, що, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 був непрацездатним, то у відповідності до положень ст. 1241 ЦК України, має право на отримання обов'язкової частки у майні спадкодавця.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_7, на обов'язкову частку спадкового майна в розмірі 3/20 (три двадцятих) частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 непрацездатним вдівцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на обов'язкову частку в спадщині, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, в розмірі 3/20 (три двадцятих) частини будинковолодіння розташованого в АДРЕСА_1, що є частиною квартири №1, загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 33,98 кв. м., господарських будівель, споруд за адресою, АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з даними рішеннями ОСОБА_5 оскаржив їх в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за недоведеністю.

При цьому апелянт посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Також апелянтом ОСОБА_5 оскаржено додаткове рішення з підстав його невідповідності вимогам Закону України «Про судовий збір» та ст. 220 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційні скарги, просив їх задовольнити з огляду на ту обставину, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року було скасовано рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах, яке, на його думку, стало головним доказом при вирішенні судом оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з підстав, визначених ст. 309 ч.1 п.п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в період часу з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 /а.с.4/.

Позивач по справі на день смерті ОСОБА_7 був непрацездатним /а.с. 12, 13/.

Також місцевим судом було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 була власницею 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1, господарських будівель та споруд відповідно до технічної документації. /а.с. 5-10/.

Заповітом від 02.10.1996 року, посвідченим державним нотаріусом першої Миргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №2-3656, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те що буде належати їй на день смерті повністю заповіла відповідачу ОСОБА_5 /а.с.143-148/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 являється вдівцем ОСОБА_7, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Як роз'яснено у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Виходячи зі змісту роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», сам факт проживання однією сім'єю позивача і померлої ОСОБА_7 не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу, а породжує право спадкування лише в порядку четвертої черги.

Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року було скасоване рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2015 року, яким було встановлено факт проживання однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах позивача і ОСОБА_7, колегія суддів, вважає, що, оскільки ОСОБА_2, не перебував з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, то після смерті останньої позивач не набув статусу вдівця, а тому в нього не виникає права на обов'язкову частку у спадщині, згідно ст.1241 ЦК України (відповідно до заявлених вимог).

Отже, так як позивач не входить до кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, то позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання за ним права власності в порядку спадкування є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на ту обставину, що колегія суддів, прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог, то додаткове рішення, яким вирішено питання судових витрат, так само підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволених позовних вимог.

Так, ураховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позову, то з позивача на користь відповідача належить стягнути понесені ним судові витрати, а саме судовий збір за подачу апеляційних скарг - 730 грн. 80 коп./а.с. 191, 226/.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. п.3,4, ч.1 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року та додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання непрацездатним вдівцем, визнання права власності в порядку спадкування на обов'язкову частку домоволодіння - відмовити за безпідставністю.

Додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 730 грн. 80 коп. (сімсот тридцять гривень, 80 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця