У Х В А Л А

іменем України

14.08.2015 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Томаківського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Томаківського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №23578368 за дублікатом виконавчого листа А-19, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області 20 жовтня 2003 року та про зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Томківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, поновити виконавче провадження №23578368 за дублікатом виконавчого листа А-19, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області 20 жовтня 2003 року, та зробити розрахунок заборгованості по аліментним платежам ОСОБА_3 за дублікатом виконавчого листа А-19, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області 20 жовтня 2003 року, починаючи з 27 серпня 2005 року по 11

червня 2015 року, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості з урахуванням сплачених сум.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі дублікату виконавчого листа А-19, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області 20 жовтня 2003 року, з ОСОБА_3 на її користь стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на утримання сина ОСОБА_4, 11.06.1997 року, починаючи з 13 березня 1998 року до досягнення повноліття.

Дублікат виконавчого листа перебував на виконанні у державного виконавця Штим О.М.

20 липня 2015 року державним виконавцем Штим О.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з досягненням дитиною повноліття 11 червня 2015 року.

Вказану постанову ОСОБА_1 було направлено рекомендованим листом 21 липня 2015 року та нею отримано 23 липня 2015 року.

В постанові про закінчення виконавчого провадження від 20 липня 2015 року зазначено, що аліменти стягнуто в повному обсязі.

Скаржник вважає постанову державного виконавця Штим О.М. від 20 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження незаконною та такою, що підлягає скасуванню в зв'язку з тим, що вона містить неправдиві відомості про відсутність у боржника ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів, що в подальшому унеможливлює визначення заборгованості по аліментам, а також її стягнення у встановленому законом порядку.

Відповідно до відомостей зазначених у дублікаті виконавчого листа ОСОБА_3 з 27 серпня 2005 року офіційно ніде не працював, у державного виконавця були відсутні відомості про його місце роботи.

Починаючи з 27 серпня 2005 року державний виконавець повинен був нараховувати ОСОБА_3 аліменти у розмірі % частини, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, і повідомляти про розмір заборгованості як мене так і боржника.

ОСОБА_3 щомісяця поштовим переводом сплачував ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмірі, що дорівнює 30 відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наприкінці червня 2015 року до ОСОБА_1 приїздив ОСОБА_3 та попросив написати заяву на ім'я державного виконавця про те, що вона не має претензій щодо розміру сплачених їй аліментів, що вона і зробила, але ні державний виконавець, ні ОСОБА_3 не повідомили її, що аліменти боржник сплачував не повному обсязі, і у нього існує заборгованість, тобто її було введено в оману.

Навіть при наявності заяви ОСОБА_1 про те, що вона не має претензій щодо розміру сплачених аліментів, державний виконавець, при закінченні виконавчого провадження повинен був помісячно нарахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з 27 серпня 2005 року та зазначити цей розмір у постанові про закінчення виконавчого провадження та надати їй довідку про розмір заборгованості. Що зроблено не було.

Відповідно частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

В судовому засіданні скаржник , ОСОБА_1 свої вимоги підтримала у повному обсязі.

Крім того, скаржник надала суду письмове пояснення на заперечення державного виконавця, яке долучено до матеріалів даної справи.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Томаківського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 в судовому засіданні проти скарги заперечував, просив в її задоволенні відмовити повністю.

Боржник , ОСОБА_3 повністю підтримав заперечення державного виконавця Штим О.М.

Врахувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Томаківським районним судом Дніпропетровської області видано 20.10.2003 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на утримання сина ОСОБА_4, 11.06.1997 року, починаючи з 13 березня 1998 року до досягнення ним повноліття.

Дублікат виконавчого листа перебував на виконанні у державного виконавця Штим О.М.

20.07.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Томаківського РУЮ у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з досягненням дитиною повноліття 11 червня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2015 року до відділу державної виконавчої служби Томаківського районного управління юстиції надійшла заява стягувача ОСОБА_1 з проханням закінчити виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Претензій матеріального характеру до боржника ОСОБА_3 вона не має. Тобто, з тексту вказаної заяви, стягувач дійсно визнає факт сплати аліментів в повному обсязі та відсутності заборгованості у ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, державний виконавець посилаючись на положення відповідного Закону та враховуючи заяву стягувача, ОСОБА_1, задовольняє вказану заяву та приймає рішення щодо закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звідси, судом не вбачається підстав для визнання оскаржуваної постанови недійсною, а дій державного виконавця по її виготовленню - неправомірними.

Керуючись ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст.3,4,10,11,212-215, 383-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Томаківського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з моменту її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суду Дніпропетровської області.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя: Д.М.Скрипченко