Справа № 443/976/15 Головуючий у 1 інстанції: Салій В.В.
Провадження № 22-ц/783/6943/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря: Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_4 не бере ніякої участі у вихованні доньки, не цікавиться її здоров»ям, життям, умовами виховання, навчанням в школі, аліменти на дитину платить не регулярно та не спілкується із дитиною. Вважає, що вищевказані факти свідчать про факт ухилення від виконання батьківських обов'язків, що у відповідності до ст. 64 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_5. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення по справі, дав оцінку доказам, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених нормами матеріального права про позбавлення відповідача батьківських прав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Жидачівського районного суду від 03 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Встановлено, що ОСОБА_4 є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір»ю.

Розпорядженням голови Жидачівської РДА від 26.04.2013 року № 190, змінене розпорядженням від 20 січня 2015 року № 15, визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дочки ОСОБА_5. (а.с. 41, 42).

Рішенням Жидачівського районного суду від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задоволено. Зобов»язано відповідачку ОСОБА_2 не перешкоджати йому зустрічатися з дочкою ОСОБА_5 два рази в місяць (у першу та третю неділю місяця) з 12.00 год. до 18.00 год. з правом забирання дитини додому та обов»язковим поверненням її до постійного місця проживання.

02 червня 2015 року ДІМ Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області Переговський В.І. проводив перевірку звернення ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 перешкоджає йому зустрічатися з дочкою (а.с. 43).

Відмовляючи ОСОБА_2 у позбавленні ОСОБА_4 батьківських прав районний суд вірно виходив з того, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а також з того, що це не буде відповідати захисту інтересів дитини та стимулюванню батька щодо належного виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком районного суду про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і не буде відповідати його меті - захисту інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивачем не доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та не спростовано тверджень останнього про те, що він намагається зустрічатись з дитиною та брати участь у її вихованні.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку № 02-17/1662 від 27 травня 2015 року орган опіки та піклування Жидачівської РДА Львівської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 При цьому, позивачка не змогла аргументувати в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав. Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шандра М.М.

Судді: Струс Л.Б.

Шумська Н.Л.