У х в а л а

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Управління Держкомзему у м. Харкові, територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, про визнання приватизації земельної ділянки недійсною; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Харківської міської ради, третя особа - Управління Держкомзему у м. Харкові, про часткове скасування рішення Харківської міської ради, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 та позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково: скасовано рішення ХХІ сесії ХХІV скликання Харківської міської ради від 28 квітня 2004 року в частині пункту 1.58 Додатку № 1 щодо передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 685, 67 кв.м на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнано недійсним Державний акт на право власності на указану земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 листопада 2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_7

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року доповнено рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року: скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 685, 67 кв.м на АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року рішення та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

27 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 120, 125, 126 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року, постанову Вищого господарського суду України від 17 вересня 2014 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2011 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки при прийнятті міською радою рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки та видачу відповідного державного акта права позивачів порушені не були.

Разом з тим в судових рішеннях, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року касаційний суд, задовольняючи частково первісний позов, дійшов висновку про те, що виключення позивача із членів садівничого товариства не тягне за собою автоматичного припинення у неї права власності на земельну ділянку; в частині вирішення зустрічних позовних вимог судові рішення залишені без змін;

- у постанові Вищого господарського суду України від 17 вересня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі з огляду на те, що позивач добровільно відмовився від права користування земельною ділянкою, фактичне користування земельною ділянкою та житловим будинком здійснює її новий власник, разом з тим, законодавством та умовами договору передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2011 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, оскільки позивач, придбавши виробничі будівлі, набув право власності на земельні ділянки, на яких вони розташовані, що покладає на нього обов'язок сплачувати податок за землю.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ухвала Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2011 року, надана для порівняння, не може слугувати прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки в поданій заяві про перегляд судових рішень відсутнє посилання на зазначене судове рішення на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень.

Постанови Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року (у справах № 21-54а10 і № 21-59а10) не можуть слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки не є судовими рішеннями в розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Управління Держкомзему у м. Харкові, територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, про визнання приватизації земельної ділянки недійсною; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Харківської міської ради, третя особа - Управління Держкомзему у м. Харкові, про часткове скасування рішення Харківської міської ради, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін