Справа № 2/489/36/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві. 12 жовтня 2004 року нею було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві площею 570 кв.м. При оформленні нею права власності на дану земельну ділянку було отримано узгодження меж ділянки її сусідами по межі, в тому числі ОСОБА_3- сусідом з будинку АДРЕСА_2 Посилаючись на те, що на теперішній час відповідачем було встановлено без погодження з нею на межі між земельними ділянками паркан, який захоплює її частину земельної ділянки, але добровільно перенести його, звільнивши незаконно захоплену в неї частину земельної ділянки відповідач відмовляється, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_3 в м.Миколаєві, визнати недійсним на підставі цього рішення державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_3 у м.Миколаєві, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві шляхом перенесення огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1

За клопотанням позивачки та її представника у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

В подальшому позивачка уточнила свій позов та просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві шляхом покладення на ОСОБА_3 обов'язку по демонтажу встановленої ним на земельній ділянці АДРЕСА_1 у м.Миколаєві огорожі та перенесення цієї огорожі в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 у м.Миколаєві так, щоб вона була встановлена по прямій лінії на відстані 3 метри до житлового будинку літ. «А-1», що належить ОСОБА_1, у відповідності із схематичним планом, що міститься на стор.17 висновку експерта, складеного 29.07.2015 року.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту відмовилася.

Ухвалою суду від 13.11.2015 року провадження у справі в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту провадження у справі закрито.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги уточненого позову та просили про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказував на те, що він згоден перенести огорожу для уникнення спору з позивачкою. В той же час, подав до суду письмові заперечення на позов ОСОБА_1, в яких посилався на те, що для встановлення меж його земельної ділянки на місцевості та закріплення їх межовими знаками у 2013 році була розроблена технічна документація, на підставі якої і було здійснено винесення меж його земельної ділянки на місцевості. Згідно цієї технічної документації межа його земельної ділянки з ділянкою позивача проходить по капітальному паркану та лінії споруд, що розташовані на його ділянці, а позивачка погодилася з таким місцерозташуванням межі та підписала акт винесення на місцевість меж земельної ділянки.

Посилався також на те, що спірну огорожу він встановив ще у 1998 році на місці зламаної дерев'яної огорожі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення експерта Дишкант І.В., вивчивши і оцінивши в сукупності наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За положеннями ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст. ст. 103-109 ЗК України додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 570 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 20.07.2004 року № 22/6.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, площею 578 кв.м на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.12.2013 року.

Згідно акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі для технічної документації із землеустрою щодо складання документу встановлена межа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1. Відповідно до опису меж та кадастровому плану земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1, межа між сусідніми земельними ділянками позначена під літ. «Б-В».

Згідно до норм ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування позовних вимог про зобов'язання відповідача перенести огорожу позивачка посилалася на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 29.07.2015 року, а саме на те, що згідно первинних планів відведення 1954 року та технічної документації на земельну ділянку АДРЕСА_1 у м.Миколаєві 2004 року, яка належить їй, межа суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 у м.Миколаєві повинна проходити по прямій лінії з прив'язкою житлового будинку літ. «А-1», що належить ОСОБА_1, до межі суміжного землекористування з ділянкою ОСОБА_3, що становить 3,0 м. Для приведення межі суміжного землекористування згідно первинних планів відведення 1954 року та технічної документації на земельну ділянку АДРЕСА_1 у м.Миколаєві 2004 року, яка належить ОСОБА_1, її належить змістити на 0,40 м в бік земельної ділянки АДРЕСА_2

У даному висновку експертизи також зазначено, що дані технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості ОСОБА_3 фіксують різне місце розташування межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 м.Миколаєві, в зв'язку з чим експертом запропоновано сторонам звернутись до землевпорядної організації та усунути ці розбіжності. З висновку даної експертизи також слідує, що фактична площа земельної ділянки відповідача відповідає даним технічної документації та складає 578 кв.м.

В той же час, як слідує з матеріалів справи, питання, чи знаходиться огорожа відповідача на земельній ділянці позивачки та спосіб її перенесення не ставилося позивачкою перед судом та не було предметом дослідження експерта.

Як пояснював в судовому засіданні відповідач при розгляді даної справи спірна огорожа на межі між земельними ділянками № 77 і № 79 дійсно була встановлена ним ще у 1998 році після придбання у власність житлового будинку, але з цього часу її місце розташування не змінювалося, вона існувала, в тому числі, і на час отримання земельної ділянки позивачкою у власність у 2004 році, в тому числі і на період встановлення меж її земельної ділянки на місцевості та отримання нею державного акта на право власності на земельну ділянку. Вказані обставини позивачка не заперечувала.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Спінчевська