провадження 2/331/1828/15
справа 331/8016/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що 27.06.2007 року між ним ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 2 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв»язку з неналежним виконанням умов договору позичальником утворилась заборгованість станом на 31.07.2014 р. у розмірі 10 735,78 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 735,78 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав на підставах, зазначених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечує, надав письмові заперечення і пояснив, що між сторонами зазначений кредитний договір укладений не був. ОСОБА_1 не мав намір укладати з банком кредитний договір на умовах, викладений у позові. Грошові кошти на умовах, викладених у позові, ОСОБА_1 не отримував. З Умовами та правилами, Тарифами, на які посилається позивач, відповідача не ознайомлювали. У заяві, копію якої надав позивач до позову «Заява позичальника», міститься підпис невстановленої особи не зазначено ім»я та по батькові того, хто підписав документ. На сайті позивача відсутні Умови та правила, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Перша дата Умов та правил, на яку є посилання на сайті 01.04.2012 рік, що підтверджується роздруківкою сайту. Представник відповідача також зазначив, що у разі, якщо суд визнає договір між сторонами укладеним, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності і відмовити у позові у зв»язку з пропуском строку для звернення до суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав:

судом встановлено, що 27.06.2007 р. ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до ПАТ «КБ «Приват Банк» про надання йому строкового кредиту у сумі 4 866,29 грн. на строк 12 місяців, строк з 27.06.2007 р. по 27.06.2008 рік включно з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обумовлених в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, також сплати комісії, що зазначена в Умовах.

Згідно п.4.2 Умов при порушенні позичальником зобов»язання щодо погашення кредиту він сплачує банку 8,5 % на місяць розрахованих від залишку погашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, Умови і Правила надання банківських послуг підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід»ємності від Заяви позичальника. У заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, у заяві є посилання на Умови лише щодо сплати комісії та нарахування 8,5 % на місяць при порушенні зобов»язань.

Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода ОСОБА_1 на укладання кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, не має, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника, строк виконання за якою встановлений до 27.06.2008 року.

Банк звернувся до суду у жовтні 2014 р.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності. Представник позивача погодився з тим, що строк пропущений, з поважної чи не з поважної причини пояснити суду не зміг, йому про це невідомо. Тому, не просить поновити строк позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, ст.267 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позов відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.