Справа №461/624/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Романюка В.Ф.

при секретарі - Куц Н.З.

з участю: представника відповідачів - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб: Третьої Львівської Державної нотаріальної контори, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської О.М. про визнання недійсним договору довічного утримання та заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб: Третьої Львівської Державної нотаріальної контори, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської О.М., з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_7 (що помер ІНФОРМАЦІЯ_6.) та ОСОБА_2 (що народилася ІНФОРМАЦІЯ_7), а саме, що ОСОБА_2 є внучкою брата ОСОБА_7. Також просить визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, 16.09.2014 р. посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Урумовою Ж.М. та зареєстрований у реєстрі за №3105, скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ЛМНО Урумової Ж.М. про державну реєстрацію прав та їх обстежень індексний номер 15836814 від 16.09.2014 р.; визнати недійсним заповіт складений 10.12.2013 р. ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1605.

В обґрунтування первісних позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом п'ятої черги ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6., так як її дід є рідним братом покійного. Після його смерті ОСОБА_2 звернулася у Третю державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті, оскільки має намір прийняти після нього спадщину. Однак, після смерті ОСОБА_7 їй стало відомо, що за два дні до смерті, а саме 16.09.2014 р. ОСОБА_7 уклав з відповідачем ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду), на підставі якого відповідач тепер є власником спадкового майна - квартири АДРЕСА_1.

Вважає, що такий договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки із самого договору від 16.09.2014 р. вбачається, що він не підписаний особисто ОСОБА_7, а у зв'язку із трепетом верхніх кінцівок за його дорученням - ОСОБА_8. Тобто, вже з самого договору безпосередньо доводитись поганий стан здоров'я покійного ОСОБА_7 на час підписання договору.

Крім цього, ОСОБА_2 покликається на те, що через два дні після підписання оспорюваного договору ОСОБА_7 помер, що також свідчить про критичний стан його здоров'я у момент підписання договору довічного утримання.

Крім того, стверджує, що із медичної документації, яка здобута ОСОБА_2 в результаті звернення до Галицького РВ ЛМУ МВС України у Львівській області, прослідковується поганий стан здоров'я ОСОБА_7, який на її думку позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно листа Комунальної 4-ї міської клінічної лікарні м.Львова від 24.11.2014 р. №1192 вбачається, що 18.11.2013 р. оглядом терапевта констатовано порушення мови та пам'яті; 25.02.2014 р. лікарем терапевтом діагностовано дисциркуляторну енцифалопатію ІІ-ІІІ ступеня, динамічне порушення мозкового кровообігу, порушення мови та пам'яті. Такий стан ОСОБА_7 зберігається впродовж всього часу його лікування, а вже 07.09.2014 р. (за 7 днів до укладення договору) зафіксовано кровотечу з ротової порожнини, а 08.09.2014 р. (за 6 днів до укладення договору) при огляді терапевта констатовано дуже високий ступінь ризику. Позивач стверджє, що покійний не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні спірного договору. Оскільки сам Договір довічного утримання є недійсним тому, відповідно повинно підлягати скасуванню і вищезгадане рішення про реєстрацію права власності як таке, що вчинене без належної правової підстави. В інакшому випадку саме лише визнання недійсним Договору довічного утримання не призведе до повного захисту моїх охоронюваних законом прав та інтересів. Крім цього, ОСОБА_2 вказує на те, що їй в Третій Львівській нотаріальній конторі стало відомо про те, що померлий ОСОБА_7 на випадок своєї смерті залишив заповіт. Спадкоємцем в даному заповіті визначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний заповіт було складено ОСОБА_7 10.12.2013 р. та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вишинською О. М. Проте, позивач вважає, що на момент укладення заповіту Лев Федорович не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки хворів.

Відтак, вважає, що такий заповіт, складений ОСОБА_7 10.12.2013 р., повинен підлягати визнанню недійним в судовому порядку.

Окрім того, в позивачки відсутні копії документів, які б прямо вказували на те, що дід позивачки ОСОБА_10 є рідним братом померлого, оскільки відсутнє свідоцтво про народження ОСОБА_10.

Проте, той факт, що дані особи мали спільних батьків та є рідними братами, і як наслідок той факт, що позивачка є родичкою ОСОБА_7 вбачається із інших доказів.

Так, в архіві Національного банку України знаходиться автобіографія ОСОБА_11 (1908 р.н.). В даній автобіографії ОСОБА_12 зокрема вказує, що він має трьох дітей від першого шлюбу: син - ОСОБА_10 (1933 р.н.), що навчається в Львівському політехнічному інституті; донька - ОСОБА_13; син - ОСОБА_7 (1937 р.н.).

Також, в архіві Національного університету "Львівська політехніка" знаходиться автобіографія ОСОБА_10. В якій зокрема вказана наступна інформація, - "Батько, ОСОБА_12, працює керуючим обласної контори госбанка. Мати, ОСОБА_14, домохазяйка. Брат, ОСОБА_7, і сестра ОСОБА_13, навчаються в середній школі".

З копії актового запису про народження №222, виданого Зміївським районним бюро ЗАГС (м. Зміїв Харківської області) 27.09.1937 р. вбачається, що батьки ОСОБА_7 є ОСОБА_12 та ОСОБА_14.

Також, з копії довідки Ф-1, наданої Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області, вбачається інформація, що батьками ОСОБА_7 були ОСОБА_12 та ОСОБА_14.

Отже, покликаючись на це стверджує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були синами ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та відповідно рідними братами.

Окрім іншого встановлення даного факту родинних відносин необхідно ОСОБА_2 для спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_7.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, просить позов задоволити.

Одночасно із розглядом первісного позову, 25.03.2015 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4 подано зустрічний позов до ОСОБА_2./Том 1 а.с.80-81/, в якому вони просять усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом прав та обов'язків ОСОБА_7

В обґрунтування зустрічного позову покликаються на те, що 10.12.2013 року ОСОБА_7 написав заповіт, у якому заповів ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Заповіт зареєстрований приватним нотаріусом Вишинською О. М., яка перевірила дієздатність ОСОБА_7

16.09.2014 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого на умовах довічного утримання (догляду) ОСОБА_3 переходила у власність квартира АДРЕСА_1. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Урумовою Ж. М., яка перевірила дієздатність ОСОБА_7

Також, зустрічний позов мотивують тим, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані. Про це свідчать усі, хто був поруч і спілкувався з ОСОБА_7 в останні роки його життя, оскільки ближчих за відповідачку родичів у Львові у ОСОБА_7 не було. Весь час йому допомагав тільки ОСОБА_3

Враховуючи наведене, просили зустрічний позов задоволити, а первісний залишити без задоволення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 первісний позов підтримала, надала пояснення аналогічні до нього, просила такий задоволити. А щодо зустрічного позову, то проти такого подала письмові заперечення /Том 2 а.с.60-62/ та додатково пояснила, що даний позов є безпідставним, необгрунтованим, жодним чином не відповідає дійсності та поданий особами, які не є належними позивачами. Крім цього, вказує, на те, що 10.12.2013 р. ОСОБА_7 написав заповіт, у якому заповів ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Заповіт зареєстрований приватним нотаріусом Вишинською О.М. Отже, ОСОБА_4 є спадкодавцем за заповітом. Також, посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом п'ятої черги, а тому жодним чином не перешкоджає ОСОБА_4 в здійсненні його прав та обов'язків пов'язаних з спадкуванням. Що стосується ОСОБА_3, то ОСОБА_2 стверджує, що дана особа взагалі не є особою в якої виникли чи виникнуть в майбутньому будь-які пов'язані з спадкуванням права та обов'язки, оскільки ОСОБА_3, не є спадкоємцем ні за заповітом ні за законом, тому що, не є родичем померлого. Отже, враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 вважає, що даний позов пред'явлений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення її від спадкування є повністю безпідставним та поданий неналежними позивачами. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача ОСОБА_18 у судовому засіданні первісний позов підтримав. Просив такий задоволити, а в задовленні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечив, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задовлення. Просив відмовити у задовленні первісного позову. А щодо зустрічного позову, то такий підтримав, надав пояснення аналогічні до нього, просив такий задоволити. Також пояснив, що позивач ОСОБА_2 ніколи не доглядала за рідною мамою, та не доглядала за ОСОБА_7 за його життя. Останні роки життя ОСОБА_7 потребував постійного догляду, оскільки йому було важко ходити в туалет, то ОСОБА_3 наймав йому доглядальників сторонніх осіб. Позивачка останні 7 років не спілкувалася з померлим ОСОБА_7, допомоги в неї він не просив ніколи.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо первісного позову заперечив, надав письмові заперечення /Том 1 а.с. 62, 102/ та додатково пояснив, що в матеріалах справи відсутні докази про порушення, невизнання або оспорювання права позивача. Також він не вбачає будь-яких підстав для визнання договору довічного утримання та заповіту недійсним. Однак, під час судового розгляду не заперечив проти первинних позовних вимог щодо встановити факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, а саме, що ОСОБА_2 є внучкою брата ОСОБА_7. Також просив відмовити у задовленні інших вимог первісного позову, задоволивши зустрічний.

Третя особа приватний нотаріус ЛМНО Третьої ЛДНО Урумова Ж.М. у судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи у відсутності представника даної нотаріальної контора, у зв'язку із великим навантаженням. /Том 1 а.с.41, 100/.

Третя особа приватного нотаріуса ЛМНО Вишинська О.М. у судове засідання не з'явилась, проте подала письмові пояснення /Том 2 а.с. 65/, згідно яких при посвідченні заповіту нею належним чином встановлено особу заповідача ОСОБА_7, з'ясовано обсяг його цивільної дієздатності та встановлено волевиявлення та дійсні наміри особи при вчиненні нотаріальної дії відповідно до Глави 4 та Глави 6 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. А також при посвідченні заповіту були дотримані всі Глави 3 розділу II. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. ОСОБА_7 особисто з'явився в нотаріальну контору, повністю розумів та усвідомлював підписаного ним заповіту, який був записаний Вишинською О.М. з його слів і за його волею за допомогою технічних засобів, абсолютно керував своїми діями, тобто був повністю дієздатним, а отже в неї не було жодних підстав відмовити у вчиненні даної нотаріальної дій. Позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Просила справу розглядати у її відсутності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що є батьком чоловіка ОСОБА_2 Вважає, що ОСОБА_7 висловив свою позицію щодо майна у такий спосіб, оскільки у нього були певні розлади. Він та ОСОБА_7 перестали спілкуватися за рік до його смерті, ОСОБА_2 спілкувалася з ним по телефону. ОСОБА_7 відвідував всі їхні сімейні свята. Також, свідок вказав, що на похороні у ОСОБА_7 не був. Про те, що померлий знаходився у лікарні йому було відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що померлий ОСОБА_7 був її пацієнтом, оскільки була його лікуючим лікарем. Турботу по відношенні до ОСОБА_7 проявляв лише ОСОБА_3, це проявлялося у тому, що він купляв ліки та відвідував хворого. ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що з ОСОБА_2 познайомилася у 1998 році, вона дружина її племінника. ОСОБА_2 намагалася налагодити відносини із ОСОБА_7, проте він заперечував.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що є працівником єврейського благодійного фонду, доглядала за ОСОБА_7 з грудня 2009 року. ОСОБА_3 постійно відвідував ОСОБА_7 та постійно допомагав. У листопаді 2013 року ОСОБА_7 захворів, вона викликала швидку та подзвонила ОСОБА_3, який матеріально допомагав його лікуванню. Випадково зустрівши на вулиці ОСОБА_2, свідок її повідомила, що ОСОБА_7 перебуває у поганому стані, на що вона відповіла, що обов'язково його відвідає, проте жодного разу так і не відвідала. ОСОБА_7 особисто ОСОБА_23 повідомив, що має намір залишити нерухоме майно ОСОБА_3, оскільки останній найбільше заслуговує.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила, що соціальний працівник, здійснювала догляд за ОСОБА_7 з 2013 року. ОСОБА_3 постійно відвідував ОСОБА_7 та допомагав йому.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що ОСОБА_3 постійно доглядала за ОСОБА_7, після його смерті ОСОБА_3 займався організаціє похорону. ОСОБА_7 був другом чоловіка ОСОБА_25

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, на підтвердження та спростування первісних та зустрічних позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.11 ст.60 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, яка на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1. /Том 1 а.с. 4/.

Як з'ясовано у судовому засіданні ОСОБА_2 просить встановити факт родинних відносин із померлим, оскільки має намір у спадкувати майно, яке залишилося після померлого ОСОБА_7

Так, як вбачається із наданих матеріалів справи, зокрема із свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_2 01.04.1976 р. ОСОБА_26 та ОСОБА_27 уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Винниківської області, про що зроблено актовий запис за №5. /а.с.8/.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_26 та ОСОБА_27, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2. /а.с.10/.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_2 відсутні копії документів, які б прямо вказували на те, що дід позивачки ОСОБА_10 є рідним братом померлого, оскільки відсутнє свідоцтво про народження ОСОБА_10.

Однак, суд приймає до уваги надані позивачем копії документів, у яких прослідковуються родинні відносини між дідом позивача ОСОБА_10 та померлим ОСОБА_7, зокрема із автобіографії ОСОБА_29 (1908 року народження), яка знаходиться в архіві Національного банку України, в якій вказано, що ОСОБА_11, має трьох дітей від першого шлюбу: син - ОСОБА_10 (1933 року народження), що навчається у Львівському політехнічному інституті; донька - ОСОБА_13; син - ОСОБА_7 (1937 року народження)./Том 1 а.с.74/.

Крім цього, в архіві Національного університету "Львівська політехніка" знаходиться автобіографія ОСОБА_10. В якій зокрема вказана наступна інформація, - "Батько, ОСОБА_12, працює керуючим обласної контори госбанка. Мати, ОСОБА_14, домохазяйка. Брат, ОСОБА_7, і сестра ОСОБА_13, навчаються в середній школі". /Том 1 а.с.75/.

З копії актового запису про народження №222, виданого Зміївським районним бюро ЗАГС (м. Зміїв Харківської області) 27.09.1937 р. вбачається, що батьки ОСОБА_7 є ОСОБА_12 та ОСОБА_14. /Том 1 а.с.76-77/.

Також, з копії довідки Ф-1, наданої Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області, вбачається інформація, що батьками ОСОБА_7 були ОСОБА_12 та ОСОБА_14./ Том 1 а.с.78/.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п.1 ч.1 ст.258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. В даному випадку ОСОБА_2 має намір успадкувати майно померлого ОСОБА_7

Відтак, суд приходить до висновку, що наданими по справі доказами стверджується факт родинних відносин між, ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6. та ОСОБА_2, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_7, оскільки така є внучкою рідного брата померлого.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 16.09.2014 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання. /Том 1 а.с.11/. Згідно п.1 договору ОСОБА_7 передав на умовах довічного утримання (догляду) у власність ОСОБА_17 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, взамін того, що ОСОБА_3 зобов'язується надати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення, а також надати йому право безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі. /Том 1 а.с.11-12/.

Як з'ясовано у судовому засіданні ОСОБА_2 просить визнати такий договір недійсним, оскільки вважає, що померлий ОСОБА_7 на момент укладення такого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, як вбачається із матеріалів справи, а саме із договору довічного утримання від 16.09.2014 р., то такий посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Урумовою Ж.М. Яка у свою чергу відповідно до ЗУ «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням цього договору накладено заборону на відчуження вказаної в договорі квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 до припинення чи розірвання договору довічного утримання. /Том 1 а.с.13/.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яка має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст.204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відтак, в процесі розгляду справи, судом не встановлено порушення перелічених вимог, а відтак, підстав для визнання правочину недійсним, немає.

Згідно статті 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом було перевірено цивільну дієздатність та правоздатність ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які на момент підписання вищевказаного правочину усвідомлювали значення своїх дій та могли керувати ними, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_3, були попередньо ознайомлені зі змістом правочину, з яким повністю погодились.

Відтак, суд не приймає до уваги покликання позивача та її представника про те, що при укладенні договору довічного утримання від 16.09.2014 року, ОСОБА_7 перебував у поганому стані здоров'я, оскільки це лише припущення ОСОБА_30, та такі, що не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами в судовому засіданні.

Разом з тим, в судовому засіданні безспірно встановлено, що при підписанні договору довічного утримання від 16.09.2014 року дієздатність сторін, а також належність ОСОБА_7 відчужуваної квартири перевірена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. і жодними доказами в судовому засіданні ця обставина не спростована.

Порядок проведення державної реєстрації прав визначений розділом 4 ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно, до вимог якого, первинною має бути заява до державного реєстратора; підставами внесення записів відповідно до ст. 26 цього Закону, до державного реєстру прав є відповідно рішення державного реєстратора або рішення суду, жодного із перелічених документів позивачем не надано.

З врахуванням того, що договір, на підставі якого зареєстровано право залишається чинним, підстав для скасування реєстрації права, що виникло на підставі цього договору, як і підстав щодо зобов'язання реєстратора до вчинення дій, - немає.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що на момент вчинення правочину сторонами такого додержано передбачені чинним законодавством вимоги щодо дійсності правочину, а відтак і немає підстав для визнання договору довічного утримання від 16.09.2014 року недійсним.

Крім цього, судом встановлено, що 10.12.2013 р. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: всю належну йому квартиру АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт прочитаний ОСОБА_7 особисто вголос. Цей заповіт складено та підписано в приміщенні нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_2, в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах нотаріуса приватного нотаріуса ЛМНО Вишинської О.М., а другий примірник видається заповідачу. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за №1605. /Том 1 а.с.86/.

Як з'ясовано у судовому засіданні ОСОБА_2 не погоджується із даним заповітом, оскільки вважає, що на момент укладення такого, ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому, 01.10.2014 р. звернулася із заявою до Третьої нотаріальної контори ЛМНО про прийняття спадкового майна, як спадкоємець п'ятої черги. /Том 1 а.с.191-262/.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З врахуванням норм ЦК України підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.16 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12.06.2009р. для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен роз'яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії.

Так, як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта №719 від 25.09.2015 р. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6., на час складання заповіту 10.12.2013 р. та на час укладення Договору довічного утримання (догляду) 16.09.2014 р. будь-якими психічним захворюванням чи розладом психіки не страждав. Міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту від 10.12.2013 р. та Договору довічного утримання (догляду) від 16.09.2014 р. /Том 2 а.с.84-89/.

Крім цього, з матеріалів справи, а саме із копій медичної документації встановлено, що ОСОБА_7 жодного разу до лікарів психіатрів не звертався, йому ніколи не надавалась психіатрична допомога, в тому числі під час неодноразових госпіталізацій у медичні установи. А тому, суд критично ставиться до покликання позивача про те, що ОСОБА_7 на момент укладення заповіту та Договору довічного утримання (догляду) не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки такі не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Крім цього, відповідно до вимог п.39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, яка була чинною на час складення оспорюваного заповіту, при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат"), виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Якщо в нотаріуса є підстави вважати, що хтось з учасників правочину страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, що істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, токсичними речовинами тощо, а відомостей про визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною немає, нотаріус відкладає вчинення правочину і з'ясовує, чи є рішення суду про визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною, яке набрало законної сили. Якщо таке рішення судом не виносилось, нотаріус повідомляє про своє припущення одну з осіб чи один з органів, указаних у статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, які можуть звернутись до суду із заявою про визнання цієї особи недієздатною або обмежено дієздатною.

Відтак, враховуючи наведене, а також те, що обставини на які покликається ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд не може вважати доведеним той факт, що оспорюваний заповіт складено проти волі ОСОБА_7

Разом з тим, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження покликання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом прав та обов'язків ОСОБА_7 Оскільки, як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 є внучкою рідного брата ОСОБА_7. А тому, відповідно до ст.1265 ЦК України ОСОБА_2 є спадкоємцем п'ятої черги за законом.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для постановления рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованихла уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. При вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування позивач повинен довести як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2015р. та від 29.044.2015р.). Отже, в даному випадку необхідна наявність 4 обставин одночасно: безпорадний стан спадкодавця; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; можливість спадкоємця надавати таку допомогу; умисне ухилення спадкоємцем від надання допомоги.

Судом встановлено, ОСОБА_7 був похилого віку та через тяжку хворобу перебував в безпорадному стані, що підтверджується медичною документацією та листа Комунальної 4-ї міської клінічної лікарні доданими до матеріалів справи та не заперечується ОСОБА_2 Проте, спадкодавець не потребував допомоги саме від ОСОБА_2 Він сам жодного разу не звертався з такими проханнями, а коли ОСОБА_2, з свого боку, пропонувала чимось допомогти, то одразу відмовлявся та говорив, що такої допомоги не потрібно. Ці ж твердження підтвердив і сам представник співпозивачів. Отже, померлий не потребував допомоги ОСОБА_2 Стосовно можливості спадкоємця надавати таку допомогу, то співпозивачі не навели доказів щодо матеріальної та фізичної можливості ОСОБА_2 надавати допомогу. Оскільки, така сама перебувала не в найкращому матеріальному становищі, проте, завжди була готова і намагалася допомогти померлому в міру своїх можливостей, але він відхиляв будь-які пропозиції з боку ОСОБА_2 Також не доведено у судовому засіданні належними доказами умисне ухиляння ОСОБА_2 від надання допомоги померлому ОСОБА_7

Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задовленні зустрічного позову, оскільки такий є безпідставний та необгрунтований.

Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог частково, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 209, 147, 212, 215, 256, 258 ЦПК України, ст.ст. 11, 60, 203, 204, 215, 225, 231, 256, 744, 1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», суд, -

в и р і ш и в :

первісні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_7 (що помер ІНФОРМАЦІЯ_6.) та ОСОБА_2 (що народилася ІНФОРМАЦІЯ_7), а саме, що ОСОБА_2 є внучкою рідного брата ОСОБА_7.

В задоволення решти первісних позовних вимог відмовити повністю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 30,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 30,43 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк