Справа № 440/648/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/5960/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ПАТ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KR89210124 від 04.04.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 про стягнення на користь позивача заборгованості в розмірі 40326,27 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 04.04.2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 2728,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Заборгованість відповідачки за кредитом становить 40326,27 грн., з яких: 2728,70 грн. - заборгованість за кредитом; 15246,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31980,01 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; за віднімання суми у розмірі 12025,45 грн., яка була задоволена судовим наказом Буського районного суду Львівської області від 20.05.2009 року; а також штрафи - 500 грн. фіксована частка, 1896,49 - процентна складова.

Оскаржуваним рішенням Буського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ "Приватбанк" заборгованість по кредитного договору в розмірі 20703,92 грн., з яких 2728,70 грн. заборгованості по кредиту, 15246,52 грн. заборгованості по відсотках, 2728,52 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов"язань. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 08 липня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи. Вважає, що відповідачем безпідставно нараховувалися відсотки за користування кредитом після закінчення дії кредитного договору. На думку апелянта, відповідачем пропущено строк позовної давності, оскільки такий сплив 04.04.2012 року, а позивач звернувся з позовом лише у квітні 2014 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 квітня 2006 року між ЗАТ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ "Приватбанк", та ОСОБА_2 було укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичними особами, тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитно-заставний договір.

Відповідно до умов договору позичальник отримав кредит у розмірі 2728,69 грн. зі сплатою 25,08 % річних за користування кредитом на строк 12 місяців (а.с.8-14).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.12).

ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк».

20 травня 2009 року Буським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 в користь "Приватбанк" 12025,45 грн. заборгованості за кредитним договором (а.с.6).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

Вищенаведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі у № 6-16 цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як убачається із наданої суду апеляційної інстанції справи №2н-71/09 р. за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про видачу судового наказу, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, наявні у даній справі, взагалі не містять п. 5.5 щодо збільшення позовної давності.

Звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та видача такого наказу перервало перебіг позовної давності, а тому з 20 травня 2009 року перебіг позовної давності почався заново.

Таким чином, районний суд не мав підстав для задоволення позову, оскільки позов було пред'явлено лише 13.05.2014 року, а строк позовної давності сплив 20.05.2012 року, та відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності до винесення судом рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська