АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №761/400/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11335/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
30 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Барановської Л.В., Невідомої Т.О. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє її мати ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення з квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах доньки ОСОБА_6 звернулася з позовом, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просила виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. Посилається на те, що відповідачі без законних на те підстав проживають у вказаній квартирі, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 20.06.2011 року. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано 08.06.2012 року, оскільки відносини між ними суттєво погіршилися. Їх неповнолітня донька ОСОБА_6 проживає з матір'ю. Крім того, ОСОБА_3 за рішенням суду позбавлений батьківських прав. 24.01.2013 року відповідачі зірвавши пломби, накладені працівниками правоохоронних органів, проникли до спірної квартири та незаконно користуються усіма послугами, що надаються ТОВ «Житло - Сервіс», який обслуговує будинок по вул. Ірининській. Відповідачі зловживають своїми правами й тим самим порушують конституційні права та інтереси ОСОБА_7 та її неповнолітньої доньки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційних скаргахОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначають, що судом першої інстанції не вказано на підставі яких доказів встановлено, що ОСОБА_4 користується на даний час спірною квартирою, крім того, таких доказів в матеріалах справи немає. Посилаються на те, що у квартирі проживає лише ОСОБА_3, а ОСОБА_4 не проживає, його місце реєстрації та проживання в АДРЕСА_5 а тому він відповідно не може бути виселений зі спірної квартири, в якій не проживає. Крім того, зазначають, що підстав для виселення ОСОБА_3 з підстав, визначених ст.ст.114,116 ЖК України, немає. ОСОБА_4 як законний власник спірної квартири на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 30.01.2007р. надав згоду на вселення та проживання в даній квартирі ОСОБА_3 і з того часу по цей день він проживає у квартирі. ОСОБА_3 стверджує, що він не псує квартиру, використовує її лише за призначенням, правил співжиття не порушує, до адміністративної чи кримінальної відповідальності за перешкоджання проживанню позивачів у квартирі не притягувався, заходи громадського впливу до нього не застосовувалися.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, письмові клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи із зазначених ними причин відповідними документами не підтверджені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За умовами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а частиною 4 цієї статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки, а також членами сім'ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до п.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2011 року укладений Договір дарування квартири АДРЕСА_3 між ОСОБА_4, в особі ОСОБА_9, та ОСОБА_5. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. (т1 а.с.10-11).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року (т.2 а.с.45-54), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2014 року (т.2 а.с.55-58) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 року (т.2 а.с.119-123) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 20.06.2011 року недійсним.

Таким чином судом вірно встановлено та підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (т.1 а.с.14), на даний час єдиним законним власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_5.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2012 року (т.2 а.с.190-191), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2014 року (т.2 а.с.192-194) шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно Довідки ф-3 від 05.02.2014 року (т.1а.с.178), виданої ТОВ «Житло-Сервіс» в квартирі АДРЕСА_3, зареєстровані проживаючими ОСОБА_5, як власниця, та її неповнолітня дочка ОСОБА_6.

Підтвердженням місця реєстрації ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 є також копія її паспорта (т.1 а.с. 118-121).

Проте, судом встановлено, що фактично спірною квартирою користується її колишній власник ОСОБА_4 та його батько, колишній чоловік позивачки - ОСОБА_3, які своїми діями перешкоджають в можливості проживання та користування вказаною квартирою законній власниці цієї квартири та її неповнолітній доньці.

Зазначене підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_5 до правоохоронних органів, а також Актом від 27.05.2014 року (т.1 а.с.252), відповідно до якого ОСОБА_3 не допустив працівників органу опіки та піклування до спірної квартири для проведення огляду умов для проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_6.

Натомість відповідачами суду не надано доказів того, що вони на відповідній правовій підставі проживають в АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Встановлено, що відповідачі не зареєстровані у спірній квартирі.

Доказів того, що ОСОБА_3 вселився у спірну квартиру на законних підставах, в період коли він ще був членом сім'ї власника квартири суду надано не було. А тому, колегія критично відноситься до його посилань стосовно того, що він на законних підставах проживає в даній квартирі, оскільки вселився до неї за згодою колишнього власника ОСОБА_4.

Крім того, судом встановлено, що рішенням суду від 10.07.2013 року ОСОБА_3 був позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6, що робить неможливим їх проживання в одному помешканні.

Враховуючи, що ОСОБА_5 на даний час є єдиним законним власником квартири АДРЕСА_4, її неповнолітня дочка ОСОБА_6, зареєстрована в спірній квартирі, а відповідачі перешкоджають їм в проживанні у вказаній квартирі, ОСОБА_4 взагалі не є, і ніколи не був членом сім'ї власника спірної квартири, ОСОБА_3 не надав належних доказів на підтвердження того, що він на законних підставах будучи членом сім'ї власника вселився у спірну квартиру та законно проживає в ній, крім того він позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_6, яка перебуває на навчанні у коледжі Великої Британії, а приїжджаючи до України на канікулах не може користуватися квартирою, яка на праві власності належить її матері, суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-