Справа № 278/2173/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року

Житомирський районний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Баренко С.Г.

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І., позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до «Шепетівського військового лісгоспу» Івано-Франківського лісопромислового комбінату державного підприємства Міністерства оборони України( далі - військовий лісгосп) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом до військового лісгоспу і зазначив, що у квітні 2005 року відповідач прийняв його на роботу за сумісництвом різноробочим, через стан свого здоров»я він у цей же місяць звільнився з роботи. Проте відповідач з ним при звільненні не розрахувався, посилаючись на вимоги ст.ст.21,47,116,117 КЗпП України, просив стягнути з відповідача 392 грн. 89 коп. заборгованості по заробітній платі та 42 432 грн. 12 коп. середнього заробітку за весь час затримки проведення з ним повного розрахунку з 01.05.2005 року по 31.05.2014 року. Вказав, що з пенсійного фонду за своєю обліковою карткою за період з 2000 року 2009 року позивач випадково дізнався про розмір нарахованої йому заробітної плати.

Підтримуючи позов у суді, позивач змінив викладені в ньому обставини. Зокрема, став стверджувати, що його було прийнято на роботу сторожем Зарічанського лісництва, а тому він проходив у відповідача інструктаж, але потім у журналі перевірки знань з техніки безпеки від 01.04.2005 за № 596 його прізвище було витравлено відповідачем невідомим розчином. Заявив клопотання про призначення експертизи,за його рахунок, проте її вартість не оплатив. Потім став пояснювати, що він відпрацював у Зарічанському лісгоспі лише 3 дні та його вигнали.

Представник військового лісгоспу позов не визнав. Зазначив, що між сторонами ніколи не укладався трудовий договір, у відповідності до ст.21 КЗпП України, а тому наказ на прийом позивача на роботу не приймався, заробітна плата не виплачувалася, у журналі перевірки знань по техніки безпеки жодних витравлень прізвища позивача не могло бути, що очевидно. Надав книгу кадрових наказів по лісгоспу за 2005 рік. Разом з тим не заперечував, що у квітні 2005 року ОСОБА_1 26 днів працював у Зарічанському військовому лісництві за цивільно-правовою угодою (підряд), яка на даний час знищена. Вважає, що за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Просив у позові відмовити за безпідставністю та спливом строку позовної давності.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам.

Суд розглядає справу у межах позову на підставі змагальності і диспозитивності. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Усупереч цим вимогам позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів стосовно свого позову.

З представленої позивачем трудової книги вбачається, що записів про прийом його на роботу до відповідача у квітні 2005 року не має. За № 27 міститься запис від 10.05.2005 про прийняття ОСОБА_1 на роботу до ПП ОСОБА_2 підсобним працівником(а.с.71-72).

Наведене збігається із даними дослідженої судом книги кадрових наказів відповідача за 2005 рік (оригінал), у тому числі за квітень 2005 року, за якими жодних наказів стосовно позивача (прийом на роботу, звільнення тощо) відповідачем не приймалося( а.с.38-49).

На підтвердження доводів позивача про проходження у відповідача інструктажу з правил безпеки, за його клопотанням була призначена судова технічна експертиза запису у журналі за № 596 на предмет встановлення наявності прізвища позивача, проте позивач ухилився від її виплати(а.с.79-98). У відповідності до ч.1 ст.146 ЦПК України, суд вважає доведеним факт, що в журналі відповідача перевірки знань з техніки безпеки за № 596 за 01.04.2005 запису з прізвищем ОСОБА_1 не було.

Як вбачається з особового рахунку ОСОБА_3 по Зарічанському військовому лісгоспу за 2005 рік ( на той час підрозділ відповідача) позивач у квітні 2005 року працював за підрядом протягом 26 днів, тобто не за встановленою нормою робочого часу відповідно до внутрішнього розпорядку військового лісгоспу(а.с.29-33). Між тим, за трудовим договором працівник повинен виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює( ст.ст.139-152 КЗпП України). А за договором подряду (ст.837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому при укладанні цивільно правових угод сторони є вільними в умовах договору, виборі контрагента тощо. А тому суд погоджується з доводами відповідача, що ОСОБА_1 у квітні 2005 року працював у військовому лісгоспі за цивільно правовою угодою, а саме договором підряду.

Відповідно до особового рахунку, за результатами виконаної ОСОБА_1 роботи останньому було видано 302 грн. 53 коп. після відрахування обов»язкових платежів. Твердження позивача, що він цю суму не отримував, не знайшло документального підтвердження в суді, оскільки відповідно до розподільчого балансу Зарічанського військового лісництва кредиторської заборгованості за виконані роботи станом на 01.11.2006 року не було( а.с.37,67). Жодними належними доказами не доведені і доводи позивача, що зароблені ним грошові кошти у Зарічанському військовому лісгоспі отримала інша особа.

Згідно із комісійним актом від 06.07.2010 цивільно правові угоди поряд з іншими документами тимчасового зберігання були знищені відповідачем (а.с. 26-28).

Зважаючи на усі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між позивачем і військовим лісгоспом у 2005 році існували правовідносини за договором підряду, предметом якого було надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. «а» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Керуючись ст.ст.21,139-152 КЗпП України,ст.ст.208,327, 837,843 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57-61, 130,88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до «Шепетівського військового лісгоспу» Івано-Франківського лісопромислового комбінату державного підприємства Міністерства оборони України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні відмовити за безпідставністю.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.Г. Баренко