УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, третя особа: Служба у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації, про визнання спільною сумісною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання права власності на Ѕ частки спільної сумісної власності подружжя та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_9, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнення свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 22 вересня 2001 року перебувала із відповідачем ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 1413.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2014 року шлюб розірвано.

У шлюбі мають двох спільних дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради від 30 квітня 2010 року № 22 ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням виконкому Лісовогринівецької сільської ради від 27 листопада 2009 року погоджено забудовнику ОСОБА_7 здійснювати будівництво житлового будинку за вказаною вище адресою, після чого позивач та відповідач спільною працею та за рахунок сумісних коштів у період з 2009 року по 2013 рік здійснювали будівництво житлового будинку, а фактично з 2011 року будинок придатний для проживання, але не введений в експлуатацію.

У подальшому стосунки між подружжям погіршились, а 21 лютого 2013 року відповідач ОСОБА_7 подарував своїй матері ОСОБА_8 земельну ділянку, на якій побудовано спірний житловий будинок.

При цьому у п. 1.8 договору відповідач зазначив неправдиві дані, стосовно того, що особи, які б могли претендувати на дану ділянку та майно на ній, - відсутні, хоча на ділянці вже було збудовано житловий будинок, в якому проживала позивачка разом з дітьми.

Пізніше ОСОБА_8 подала до інспекції архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок будівельних робіт і згодом декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на житловий будинок, а у вересні 2014 року отримала свідоцтво про право власності.

Позивач вказує, що вона та відповідач ОСОБА_7 набули права спільної сумісної власності на спірний житловий будинок, у зв'язку з чим з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

визнати незаконним рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

визнати недійсним свідоцтво від 19 вересня 2014 року серія НОМЕР_1, видане Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про право власності ОСОБА_8 на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

визнати житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

10 червня 2014 року третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_8 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності, в якому зазначала, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалось виключно нею та за належні їй гроші. Вказує, що її син ОСОБА_7 отримав дозвіл на початок будівництва по АДРЕСА_1, але через брак коштів до будівництва так і не приступив.

При цьому ОСОБА_9 також мав намір побудувати на земельній ділянці будинок, у зв'язку з чим ще в 2006 році побудував фундамент.

В 2012 році ОСОБА_8 вирішила побудувати будинок у с. Скаржинці, у зв'язку з чим її син подарував їй належну йому на праві особистої власності земельну ділянку, а також вона придбала у ОСОБА_9 будівельні матеріали в 2013 році, в цьому ж році отримала будівельний паспорт та подала повідомлення про початок будівельних робіт.

Після закінчення будівельних робіт вона подала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. У зв'язку з цим просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2014 року позовну заяву ОСОБА_8 об'єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_6

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року, позов задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_8 на житловий будинок загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1, від 19 вересня 2014 року, прийняте державним реєстратором ОСОБА_12

Визнано недійсним свідоцтво від 19 вересня 2014 року серії НОМЕР_2, видане Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про право власності ОСОБА_8 на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнано житловий будинок загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частки спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку загальною площею 85,5 кв. м, житловою площею 51 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6, позов ОСОБА_8 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони з 22 вересня 2001 року по 30 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 1413. Мають двох синів: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

26 листопада 2009 року ОСОБА_9 подав до Лісовогринівецької сільської ради заяву, в якій погодився на приватизацію його двоюрідним братом ОСОБА_7 земельної ділянки, яка перейшла в користування ОСОБА_9 від ОСОБА_13. за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Лісовогринівецької сільської ради від 27 листопада 2009 року погоджено забудовнику ОСОБА_7 здійснювати будівництво житлового будинку за вказаною вище адресою.

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 30 квітня 2010 року № 22 ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було передано вже у власність земельну ділянку площею 0,25 га за цією ж адресою.

Під час сумісного проживання за рахунок спільних коштів у період з 2009 по 2013 роки подружжя здійснювало будівництво житлового будинку, а з 2010 року будинок був придатний для проживання, але не введений в експлуатацію.

Протягом 2010-2013 років подружжя разом з дітьми проживало у вказаному будинку.

Лісовогринівецькою сільською радою в погосподарській книзі за 2011-2015 роки заведено облікову картку об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 року за № 1169 по АДРЕСА_1, головою домогосподарства зазначений ОСОБА_7

Факт проживання подружжя ОСОБА_8 у спірному будинку підтверджується показами свідків, які були допитані судом першої інстанції, договором про надання послуг з газопостачання від 09 березня 2011 року, де споживачем природного газу за вищевказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_7; договором про користування електричною енергією з липня 2010 року по квітень 2014 року, де користувачем також був ОСОБА_7; довідкою Лісовогринівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 04 грудня 2014 року № 52, де зазначено, що згідно із записами у класних журналах в період з 2010 по 2013 навчальні роки, місце проживання учнів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - АДРЕСА_1, а також довідкою Лісовогринівецької сільської ради від 04 грудня 2014 року № 1025, виданої ОСОБА_6 відповідно до якої в період з листопада 2010 року до березня 2013 року вона дійсно проживала за вказаною адресою.

Крім того, за даною адресою протягом 2012-2014 років у зв'язку із конфліктами між подружжям ОСОБА_8 неодноразово проводились перевірки заяв працівниками Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області. Згідно з матеріали перевірки сторони вказували місце проживання за цією ж адресою.

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Також судами встановлено, що 21 лютого 2013 року ОСОБА_7 без відома дружини подарував земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, своїй матері ОСОБА_8, не зазначивши в договорі, що на вказаній земельній ділянці збудований будинок.

28 лютого 2013 року ОСОБА_8 отримала будівельний паспорт на житловий будинок та гараж з господарськими приміщеннями за цією ж адресою, а 08 квітня 2013 року подала до інспекції ДАБК повідомлення про початок виконання будівельних робіт - будівництва житлового будинку та господарських споруд.

13 травня 2014 року інспекцією ДАБК в Хмельницькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта - одноповерхового житлового будинку загальною площею 85,5 кв. м, житловою 51,0 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 до експлуатації.

19 вересня 2014 року ОСОБА_8 зареєструвала в Реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 85,5 кв. м, жилою площею 51,0 кв. м, та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27041918.

Разом з тим ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року накладено арешт на об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3).

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що об'єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 27041918) - фактично побудований подружжям ОСОБА_8, є їхньою спільною сумісною власністю і позивач має право на 1/2 його частини, та обґрунтовано задовольнили позовні вимоги ОСОБА_6, відмовивши в позові ОСОБА_8

Доводи касаційної скарги про те, що за рішенням суду не можна визнати право власності на новостворене нерухоме майно, оскільки спірний житловий будинок є новоствореним майном, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як убачається з матеріалів справи, житловий будинок введений в експлуатацію та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 вересня 2014 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2015 року та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік