НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7995/13-ц
№ 2/183/112/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення,

в с т а н о в и в :

21 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Новомосковського районного відділу Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України.

23 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, Новомосковського районного відділу Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому, фактично змінила підстави позову, посилалася на ст. 405 ЦК України.

30 травня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення.

Ухвалою суду від 30 травня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новомосковського районного відділу Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення були обєднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 27 липня 2015 року до участі у справі в якості належної третьої особи було залучене Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

30 липня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22.

Раніше, власником будинку був ОСОБА_4, який 26 липня 2013 року подарував їй, ОСОБА_1 спірне житло.

В житловому будинку зареєстрована колишня дружина ОСОБА_4. ОСОБА_2, яка не є власником будинку, з 2003 року не проживає в спірному житловому приміщенні.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві посилалася на те, що у відповідності до вимог пункту 5 статті 40 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим приміщенням в разі відсутності без поважних причин понад один рік.

В звязку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд:

-визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22;

-зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилалася на те, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 1964 року зареєстрована в житловому будинку по вул. Сагайдачна № 22 м. Новомосковськ.

З приводу користування житловим будинком на протязі тривалого часу ведуться судові тяжби, у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2012 року, відповідача ОСОБА_4 було зобовязано не чинити їй перешкоди в користування будинком.

Вона не користується спірним житлом з поважних причин, а саме її колишній чоловік ОСОБА_4 перешкоджає їй користуватися будинком, не визнає її права користування житлом.

Рішення суду від 04 вересня 2012 року ОСОБА_4 відмовився виконувати, в звязку з чим, Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002872 від 25.04.2013 року внесені відомості про кримінальне правопорушення.

В теперішній час в будинку однією сімєю з ОСОБА_4 проживає ОСОБА_1, яка з квітня 2013 року чинить їй перешкоди у проживанні в будинку, з зазначеного приводу вона зверталася з заявою до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. З постанови слідчого їй стало відомо, що ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1, та нібито подарував їй спірний житловий будинок та земельну ділянку.

Також, їй стало відомо, що власниками житлового будинку по вул. Сагайдачна № 22 м. Новомосковськ є: ОСОБА_1 власником 11/25 частин; ОСОБА_4 14/25 частин.

У відповідності до ст. 156 ЖК України вона має право користування спірним житловим приміщенням.

В вязку з наведеним, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила суд:

-зобовязати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод їй, ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням будинком, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22;

-вселити її, ОСОБА_2 в житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, зазначила. що вона є власником житлового будинку, відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає з 2003 року без поважних причин, тому, у відповідності до ст.405 ЦК України може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічні позовні вимоги не визнала, посилалася на те. що вона не перешкоджала ОСОБА_2 користуватися спірним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала. посилалася на те, що рішенням суду від 04 вересня 2012 року відповідача ОСОБА_4 було зобовязано не чинити їй перешкоди в користування будинком, але, рішення суду не виконане. ОСОБА_4 подарував своїй дружині ОСОБА_1 будинок, вони разом перешкоджають їй користуватися цим житлом. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на те, що вона не втратила права користування житловим приміщенням, не користується ним з поважних причин, оскільки їй перешкоджають користуватися будинком, просила суд задовольнити її вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, посилалися на підстави звернення з позовом, викладені в заяві, просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що возовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 з 2003 року в будинку не проживає, зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те. що він не перешкоджав ОСОБА_2 користуватися будинком, але, на теперішній час вона не є власником будинку, не проживає в ньому, він проживає в будинку зх. дружиною, тому, ОСОБА_2 не має права користуватися цим житлом.

Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

У відповідності до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 04 вересня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесене та набрало законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні.

Рішенням суду були частково задоволені позовні вимоги, суд зобовязав ОСОБА_5 ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням будинком, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22.

Рішенням суду встановлено, що 12 квітня 1964 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

На підставі договору дарування 14/25 частин житлового будинку від 07 червня 1971 року та договору дарування 11/25 частин житлового будинку від 06 квітня 1994 року, ОСОБА_4 став власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22.

Таким чином, спірний житловий будинок був особистою власністю ОСОБА_4, також встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в спірному житловому приміщенні з 1964 року.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був розірваний 14 липня 2003 року.

10 лютого 2007 року був повторно укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який розірвано 06 травня 2009 року.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 чинив перешкоди ОСОБА_2 в користуванні спірним житловим приміщенням, в звязку з чим судом прийняте рішення про задоволення вимог в цій частині.

У відповідності до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про

безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, незважаючи на те, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний, остання не втратила права користування спірним житловим приміщенням, власником якого був її колишній чоловік.

Встановлено, що 16 липня 2013 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до договору дарування від 26 липня 2013 року, ОСОБА_1 стала власником житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до договору дарування від 22 листопада 2013 року, ОСОБА_4 став власником 14/25 частин житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 рішення суду від 04 вересня 2012 року не виконав, фактично заперечує право ОСОБА_2 на користування спірним житлом.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2013 року Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002872 від 25.04.2013 року за фактом невиконання ОСОБА_4 рішення суду, було закрите в звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно листа Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області від 24.09.2015 року, постанова про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2013 року Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002872 від 25.04.2013 року, скасована ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 07.07.2015 року.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував того, що ОСОБА_2 не має ключів від житлового будинку.

У відповідності до частини 2 статті 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

В той же час, враховуючи те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існує спір щодо права користування спірним житлом, фактично, ОСОБА_4 не виконав рішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 04 вересня 2012 року, яким на нього покладено обовязок не перешкоджати користуватися спірним житлом ОСОБА_2, остання не має ключів від жилого будинку, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не користується житловим приміщенням з поважних причин, в звязку з чим, відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які визначені частини 2 статті 405 ЦК України.

З наведених підстав, суд не бере до уваги надані ОСОБА_1 акти, в яких зафіксований факт не проживання ОСОБА_2 в спірному приміщенні.

В звязку з наведеним, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням належить відмовити.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі., в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 належить відмовити, оскільки остання не позбавлена права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 1 ЖК України, відповідно до Конституції України, громадяни України мають право на житло.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселеним із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

ОСОБА_7 ОСОБА_8 має право користування спірним житлом, в судовому засіданні встановлений факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не визнають та перешкоджають її праву, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням будинком, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22.

ОСОБА_9 ОСОБА_8 в житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький