У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Миколаївська міська рада, Управління Держземагентства в м. Миколаєві, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та державних актів на право власності на земельну ділянку, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_9 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Миколаївська міська рада, Управління Держземагентства в м. Миколаєві, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_16 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року Державне підприємство «Миколаївське лісове господарство» (далі - ДП «Миколаївське лісове господарство») звернулось до суду з позовом до Веснянської сільської ради Миколаївського району, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та державних актів на право власності на земельну ділянку.

Позивач посилався на те, що на підставі державного акта на право користування землею від 15 листопада 1964 року ДП «Миколаївське лісове господарство» є користувачем земельної ділянки площею 25 га урочища «Варварівське» Андріївського лісництва.

Рішенням Миколаївської міської ради від 08 листопада 2007 року № 17/37 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, з погодження позивача, надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею по 1 000 кв. м, за рахунок земель ДП «Лісове господарство», для будівництва та обслуговування житлових будинків по АДРЕСА_1. Іншим особам згоди на вилучення цих земель лісового фонду, що перебували у користуванні підприємство не надавало.

У 2009 році позивачу стало відомо, що без його згоди, на підставі рішення Веснянської сільської Ради народних депутатів № 2 від 14 січня 1994 року, із земель лісового фонду, які перебували у користуванні підприємства (в кварталі 33, виділі 10), 21 січня 1994 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

Між тим, як з'ясувалось, вказаним рішенням питання про надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки не вирішувалось.

16 жовтня 2006 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором продав вказану ділянку ОСОБА_5, який 03 квітня 2007 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4.

18 травня 2007 року ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором продав ділянку ОСОБА_6, який 29 січня 2008 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

20 серпня 2008 року ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором продав ділянку ОСОБА_7, яка отримала 09 вересня 2008 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Рішенням Веснянської сільської Ради народних депутатів від 08 грудня 1992 року за № 85 «Про землі запасу» було незаконно переведено землі площею 1,8 га, розташовані в кварталі 33, відділів 8,11 урочища «Варварівське» Андріївського лісництва, в присадибні землі сільської ради для надання військовослужбовцям в/ч 6480 під індивідуальну забудову.

Рішенням Весняської сільської Ради народних депутатів № 29 від 31 травня 1993 року виділено військовослужбовцям в/ч 6480 земельні ділянки для будівництва індивідуальних будинків, зокрема і ОСОБА_4 За цим рішенням земельна ділянка ОСОБА_4 виділена в довічне спадкове володіння в невизначеному місці з вільного фонду Ради народних депутатів в районі в/ч 6480.

Посилаючись на порушення права на користування землею, а також на те, що земельну ділянку ОСОБА_4 отримав без відповідної правової підстави, з порушенням чинного земельного законодавства, позивач просив поновити позовну давність, визнати недійсними та скасувати рішення Веснянської сільської Ради народних депутатів від 08 грудня 1992 року за № 85 та № 29 від 31 травня 1993 року, визнати недійсними державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_4, договори купівлі-продажу земельної ділянки, укладені між відповідачами, та видані на їх підставі державні акти на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року було закрито провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2013 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року в частині закриття провадження у справі щодо вимог ДП «Миколаївська лісове господарство» до Веснянської сільської ради Миколаївського району, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання державних актів та договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними та скасування заходів забезпечення позову скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до того ж суду.

Вказану ухвалу в частині закриття провадження у справі щодо вимог позивача до Веснянської сільської ради Миколаївського району про визнання недійсними та скасування рішень залишено без змін.

12 лютого 2014 року ОСОБА_9, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору звернулась до суду з позовом до Веснянської сільської ради Миколаївського району та ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

ОСОБА_9 посилалася на те, що у 2008 році їй не було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, у зв'язку з її відведенням ОСОБА_4 на підставі спірного державного акта на землю, який виданий останньому, на її думку, безпідставно.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2014 року позов ДП «Миколаївське лісове господарство» та позовом ОСОБА_9 об'єднанні в одне провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2014 року відмовлено у задоволенні позовів ДП «Миколаївське лісове господарство» та ОСОБА_9

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ДП «Миколаївське лісове господарство» про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4., скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ДП «Миколаївське лісове господарство» задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 з кадастровим № НОМЕР_5, площею 0,089 га, яка розташована по АДРЕСА_2, виданий ОСОБА_17 21 січня 1994 року Веснянською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 242.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ДП «Миколаївське лісове господарство» про визнання недійсним державного акта на права приватної власності на землю, виданого ОСОБА_17, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 з кадастровим № НОМЕР_5, площею 0,089 га, розташовану по АДРЕСА_2, виданий ОСОБА_17 21 січня 1994 року Веснянською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 242. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_16, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що спірний державний акт виданий ОСОБА_4 з порушенням вимог ст. ст. 17, 31 ЗК України, а тому визнання його недійсним в судовому порядку є належним та самостійним способом поновлення порушених прав позивача.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_16 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.