Справа № 697/1329/15-ц
№ пров. 2/697/534/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Хорошун О.В.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Каневі, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві вказав, що він являється квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується ордером № 086032 серія А. В даній квартирі крім нього зареєстрована ОСОБА_3, яка тривалий час не проживає в квартирі та не приймає участі в її утриманні, ремонті, оплаті номінальних послуг, чим завдає йому значних матеріальних збитків. Просить суд визнати такою, що втратила право користування жилим приміщення квартирою № 39 по вул. Героїв Дніпра, 49 в м.Каневі Скоробагатько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Звільнити від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду телефонограму про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через оголошення в пресі. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи Канівського РС УДМС України в Черкаській області в судове засідання не зявився про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином причини своєї неявки суду не пояснили.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується ордером № 086032 серія А.(а.с.7)

З довідки про склад сімї № 612 від 08.04.2015 року виданої ОСОБА_5 про те що до складу зареєстрованих за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 входять: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6,06.02.2013 року, ОСОБА_3, 15.09.1977р.н.(а.с.10-11)

З акту № 223 від 03.07.15 р. (а.с.12) вбачаєтся, що гр. ОСОБА_3, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, не проживає в даній квартирі з 01 квітня 2009 року по даний час (а.с.12).

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України,

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом.

В ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

В п. 53 Правових позицій судової колегії Верховного Суду України висловлених в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997р. розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. В разі, якщо наймач або члени його сім'ї з поважних причин були відсутні понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а у випадку виникнення спору - судом.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі відповідно до акту № 223 від 03.07.15 року.

Відповідно до ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх повного задоволення.

Позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» так як він є громадянином, віднесеним до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А №252515 (а.с.9), а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача ОСОБА_3 судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.10,60,88,212-215,294 ЦПК України, ст..71,72 ЖК України, ст..319, 391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, а саме квартирою № 39 будинку № 49, по вул. Героїв Дніпра, в м. Каневі, Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О . В . Хорошун