АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №759/20709/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10007/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
30 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Усика Г.І., Соколової В.В. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві про поділ спільного сумісного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею за адресою: м. Київ, АДРЕСА_3 та поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_3 в м. Києві, шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини вказаної квартири. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2014 року позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей виділено у самостійне провадження, позовні вимоги про поділ майна подружжя залишено в даному провадженні. ОСОБА_4 посилається на те, що 19 жовтня 2002 року між нею та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року розірваний. У період шлюбу народилися доньки, які проживають разом з нею за адресою: м. Київ, АДРЕСА_3 оскільки ОСОБА_3 у червні 2014 року залишив їхню сім'ю та до теперішнього часу проживає за іншою адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зазначає, що спірна квартира була придбана у 2009 році, тобто у період шлюбу, проте правовстановлюючий документ оформлений на ОСОБА_3. Представник ОСОБА_4 вважає, що суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні та враховуючи, що остання проживає з двома дітьми у спірній квартирі, яка є однокімнатною, а тому неподільною, визнати за нею право власності на спірне житлове приміщення на 2/3 його частини.

ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ѕ частини квартири, а за ОСОБА_4 відповідно на ј частину спірної квартири. Посилається на те, що вони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей. Також у період шлюбу була придбана квартира частково за особисті кошти ОСОБА_3, частково за позичені у громадянина ОСОБА_7, про що свідчить відповідна розписка. У 2005 році батьки ОСОБА_3 продали свою квартиру АДРЕСА_2 та частину грошей від продажу дали ОСОБА_3 для повернення позики ОСОБА_7. ОСОБА_3 вважає, що частка внесених ним грошових коштів за придбання спірної квартири більша на відміну від ОСОБА_4 та становить 74,04 %.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить рішення в частині відмови за зустрічним позовом скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що сім'я не мала достатніх доходів для придбання квартири. Позивачем за первісним позовом не надано жодних обґрунтувань джерел походження коштів на придбання квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті спору, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що рішенням не вирішено питання про поділ майна подружжя жодним чином, тобто відмовлено у захисті її права, мотивуючи це тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо розміру їх часток. На думку ОСОБА_4, з урахуванням положень ст.ст.69,71 СК України, ст.372 ЦК України, в суду відсутні підстави для відмови в задоволенні позову. Крім того, помилкові висновки суду щодо неподільності предмету спору, оскільки відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в будь - якому випадку суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Також в даній справі суд залишив поза увагою інтереси дітей, які проживають разом з ОСОБА_4 у спірній квартирі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1,3 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За умовами ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Грошова компенсація присуджується лише у разі відповідної згоди подружжя.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх частко, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб (а.с.8), який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року розірвано (а.с.7).

Від цього шлюбу сторони мають дочок ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10).

Судом встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_3 яка відповідно до свідоцтва про право власності від 01.06.2009р. належить ОСОБА_3 (а.с.11,12-13).

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність збільшення частки ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, оскільки всупереч положенню ст.60 ЦПК України вона не довела необхідність та належні підстави визнання за нею в інтересах дітей 2/3 частини спірної квартири.

Крім того, судом встановлено, що по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської РДА про визначення місця проживання дітей, 04.06.2015р. ухвалено рішення, яким у вказаному позові ОСОБА_4 відмовлено.

Доводи ОСОБА_3 стосовно того, що його частка внесених коштів за придбання спірної квартири значно перевищує частку ОСОБА_4, а тому має становити ѕ частини спірної квартири, оскільки 30 000 дол. США сплачено за квартиру з його особистих коштів, які він позичив у ОСОБА_7 колегія не приймає до уваги.

Встановлено, що в матеріалах справи міститься копія розписки, а не належним чином оформлений договір позики, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав у борг в ОСОБА_7 30 000 дол. США на придбання квартири (а.с.46). Проте, допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_7 зазначив, що йому невідомо для яких конкретно цілей ОСОБА_3 взяв у нього ці кошти.

Таким чином, пояснення ОСОБА_7 та інформація зазначена в копії розписки містять розбіжності, належним чином оформлений договір позики не укладався, а тому копія розписки, на яку посилається ОСОБА_3 не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.60 ЦПК України.

Крім того, жодного доказу на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_3 надав на купівлю спірної квартири 22 000 дол. США особистих коштів, які він отримав за ј належної йому частини від продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 суду не надано, а тому колегія критично відноситься до цих доводів. Встановлено, що на момент внесення першого інвестиційного внеску цих особистих коштів відповідача не існувало. Як зазначав сам ОСОБА_3, за день до підписання договору № КТ -0084 про інвестування у житлове будівництво та першого внеску за цим договором отримав у борг 30 000 дол. США від ОСОБА_7.

Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки квартира придбана подружжям під час перебування в шлюбі, відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності та жодна зі сторін не довела належним чином підстави та необхідність збільшення їхньої частки в спірному майні, колегія вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-