Провадження № 2/641/857/2015 Справа № 641/8184/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи Публічне акціонерне товариства «Марфін Банк», ОСОБА_3, про встановлення нікчемності правочину, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» звернулось до суду з позовом, в якому після зміни позовних вимог просить встановити нікчемність правочину Договору купівлі-продажу майна від 05.09.2011, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування змінених вимог посилалось на те, що ТОВ «ІЛК «Рента» належать на праві власності нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: м. Харків, вул.. Вишнева,40, та розташовані на земельній ділянці розміром 1,4468 га. Рішенням сесії Харківської міської ради від 24.10.2012 вказана земельна ділянка була надана ТОВ «ІЛК «Рента» строком до 01.10.2017. На початку листопада 2012 року ТОВ «ІЛК «Рента» розроблено та узгоджено у встановленому законом порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж означеної земельної ділянки на місцевості. На даній земельній ділянці також розташована залізнична колія, яка визначена як обєкт № ТП-2009-023, та примикає стрілкою № 136 до 1-ой ходової колії ХФ ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» при станції Харків-Балашовський Південної залізниці. Підїзна колія має колійний розвиток у складі трьох колій, трьох технологічних проїздів, одного стрілочного переводу, загальною довжиною 518,5 м, площею майже 1500 м2, була збудована у 2006 році.

Між тим, в липні 2014 року до ТОВ «ІЛК «Рента» листом звернувся ОСОБА_1, який заявив, що він є власником залізничної підїзної колії, та запропонував її придбати в нього, на підтвердження свого права власності на обєкт надав копію договору купівлі-продажу майна від 05.09.2011. Водночас ОСОБА_1 зявлявся на території обєкту та висловлював бажання її демонтувати.

ТОВ «ІЛК «Рента» вважає, що усі намагання ОСОБА_1 в частині демонтування залізничної підїзної колії чи спроби її продажу не мають жодних законних підстав, порушують приписи чинного законодавства, а оспорюваний договір купівлі-продажу майна від 05.09.2011 є нікчемним. Позивач вказує, що він вправі звернутися до суду із вимогою про встановлення нікчемності правочину в разі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» - ОСОБА_4 підтримав змінені позовні вимоги, просив встановити нікчемність правочину Договору купівлі-продажу майна від 05.09.2011, а також відшкодувати судові витрати, а саме сплачений при зверненні до суду судовий збір та витрати, повязані з явкою до суду.

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти заявлених вимог в повному обсязі, наполягав на тому, що саме він є власником залізничної підїзної колії, у судове засідання не зявився, причини його неявки визнані судом неповажними.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на запит суду підтверджено факт реєстрації смерті ОСОБА_2 19 грудня 2011 року, актовий запис № 16654 від 20.12.2011.

Третя особа ОСОБА_3, яка прийняла спадщину після ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, на час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи ПАТ «Марфін Банк» ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала проти визнання нікчемним договору купівлі-продажу майна від 05.09.2011, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 09.08.2012, реєстровий № 1619, ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» належать на праві власності нежитлові будівлі: літ.АЕ-1 загальною площею 26,6 м2, літ.Ю-1 загальною площею 2597,9 м2, літ.Я-2 загальною площею 119,7 м2, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул.. Вишнева,40, та розташовані на земельній ділянці розміром 1,4468 га, кадастровий номер :02:005:0046.

Рішенням 20 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.10.2012 за № 896/12 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд» ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» надано в оренду строком до 01.10.2017 земельну ділянку площею 1,4468 га за рахунок земель промисловості по вул.. Вишневій,40 в Комінтернівському районі (кадастровий номер :02:005:0046) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 514/12 від 08.06.2012.

ТОВ «ІЛК «Рента» на початку листопада 2012 року розроблено та узгоджено у встановленому законом порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж означеної земельної ділянки на місцевості.

На даній земельній ділянці також розташована залізнична колія, яка визначена як обєкт № ТП-2009-023, та примикає стрілкою № 136 до 1-ой ходової колії ХФ ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» при станції Харків-Балашовський Південної залізниці. Підїзна колія має колійний розвиток у складі трьох колій, трьох технологічних проїздів, одного стрілочного переводу, загальною довжиною 518,5 м, площею майже 1500 м2, була збудована у 2006 році.

25.07.2014 на адресу ТОВ «ІЛК «Рента» надійшов лист ОСОБА_1 із пропозицією придбати залізничну підїзну колію, надано підтвердження права власності на обєкт, а саме копію договору купівлі-продажу майна від 05.09.2011.

З тексту оспорюваного договору вбачається, що він укладений у простій письмовій формі 05 вересня 2011 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець). Предметом даного договору є майно, яке знаходиться на території земельної ділянки (кадастровий номер :02:005:0046) за адресою: м. Харків, вул.. Вишнева,40, а саме ємкості для зберігання сипучих матеріалів обємом 15 м3 в кількості 3 штук; залізничні ворота в кількості 2 штук; сторожка цегляна площею 8,5 м2; залізнична колія (рейка) колії №№ 26,28 - 1037 пог.м.; стрілка № 136 Ш-1530 мм 1шт.; стрілка № 138 Ш-1545 мм - 1 шт.; залізничні шпали 980 шт.

Позивач ТОВ «ІЛК «Рента» вказує, що підїзні залізничні колії є своїй суті інженерними спорудами, призначеними для транспортування вантажів та відносяться до нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Залізнична колія є господарською спорудою, нерозривно повязаною із земельною ділянкою, на якій вона розташована, так як встановлена на спеціальному насипу. Переміщення елементів залізничної колії із земельної ділянки призводить до повної зміни цільового призначення такого майна, втрати назви цього майнового обєкту та його знецінення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Всупереч вимог ст.. 182 ЦК України оспорюваний договір від 05.09.2011 не містить жодного підтвердження державної реєстрації переходу права власності на нерухомі речі. Водночас і його проста письмова форма суперечить вимогам ст.. 657 ЦК України, яка встановлює, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому, Верховний Суд України у своєму узагальненні від 24.11.2008 «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначав, що згідно зі ст.ст. 215, 216 ЦК України суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності. Звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Звернення окремо з такою вимогою, без застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивач, тому у випадку предявлення такої вимоги, вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину або відмови в цьому.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ при визнанні правочинів недійсними» від 06.11.2009 за № 9.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позиція відповідача ОСОБА_1 щодо наявності в нього права власності на обєкти, визначені в оспорюваному договорі, не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» щодо встановлення нікчемності правочину.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» задовольнити.

Встановити нікчемність Договору купівлі-продажу майна від 05.09.2011, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати, повязані із розглядом справи, в розмірі 8988,25 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_7