УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за поданням виконуючого обовʼязки начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання частки майна боржника, яким володіє спільно з іншими особами, визнання права та зобовʼязання вчинити певні дії у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., про стягнення шкоди, завданої незаконними діями внаслідок злочину, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8, поданою представником ОСОБА_9, на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року виконуючий обовʼязки начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звернувся до суду із поданням про визнання частки майна боржника, яким володіє спільно з іншими особами, визнання права та зобовʼязання вчинити певні дії, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., про стягнення шкоди, завданої незаконними діями внаслідок злочину, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

На обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні Ленінського ВДВС ДМУЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 01 серпня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 175 846 грн. Боржником рішення суду у добровільному порядку не виконано. ОСОБА_4 06 вересня 2012 року вибула для подальшого відбуття покарання до Качанівської ВК-54 Харківської області. За місцем мешкання боржника майно та кошти, на які можливо звернути стягнення, відсутні, рухомого майна та автотранспорту за ОСОБА_4, на яке можливо звернути стягнення, не зареєстровано.

ОСОБА_4 з 02 липня 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 За ОСОБА_10 зареєстровано право власності на 7/8 частини будинку АДРЕСА_1. У зв'язку з чим просили визначити частку майна ОСОБА_4 у 7/8 частини будинку АДРЕСА_1, яким вона володіє спільно з ОСОБА_10, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини з 7/8 частини будинку АДРЕСА_1, зареєстрований за ОСОБА_10, зобов'язати ОСОБА_10 здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 частини з 7/8 частини будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року подання задоволено частково. Визначено, що ОСОБА_4 як одному із подружжя належить на праві власності 1/2 частини з 7/8 частини, що складає 7/16 частини будинку АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини подання відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - просить скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково подання виконуючого обов'язки начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку ст. 379 ЦПК України, суд першої інстанції, визначаючи, що ОСОБА_4, як одному з подружжя належить на праві власності Ѕ частини з 7/8 частини, що складає 7/16 частини будинку АДРЕСА_1, виходив з того, що між співвласниками не встановлювався розмір часток зазначеного будинку на підставі договору між ними або рішенням суду.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що подана апеляційна скарга ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які не брали участі у справі, не підлягає задоволенню, оскільки державна реєстрація права власності ОСОБА_8, ОСОБА_7 на 7/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1, набутого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року, не була проведена, не зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 332 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки його суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st379> питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» <nau://ukr/606-14|st50> в редакції, чинній на час розгляду судом справи, у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно. У випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» <nau://ukr/606-14|st52> у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Судом установлено, що державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/199/1784/2013, виданого 01 серпня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 175 846 грн.

Згідно з відповіддю на запит Реєстраційної служби, відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 14 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 з 02 липня 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, відмітка про розірвання шлюбу відсутня.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданої Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на 7/8 частини будинку АДРЕСА_1.

Однак судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_10 отримав у власність 7/8 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 20 грудня 2005 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Гуніною В.І., що є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року № 2-160/10 було визнано недійсним договір дарування 7/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 від 20 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10, та цим же рішенням було визнано дійсним договір купівлі-продажу 7/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 10 квітня 2001 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_8, ОСОБА_7, визнано право власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на 7/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Однак суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що у 2010 році ОСОБА_8 та ОСОБА_7 набули право власності на 7/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Проте були позбавлені можливості скористатися своїми правами та зареєструвати право власності на свою частину у домоволодінні АДРЕСА_1 у зв'язку арештом на дане майно.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом <nau://ukr/1952-15/>. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте у порушення зазначених вимог матеріального та процесуального закону суд апеляційної інстанції на обставини справи належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року не порушені права апелянтів: ОСОБА_7, ОСОБА_8 При цьому апеляційний суд залишив поза увагою те, що заявники: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у спірному будинку проживають з 1999 року, окрім цього, вони були позбавлені можливості скористуватися своїми правами та зареєструвати право власності на свою частину у домоволодінні АДРЕСА_1 у зв'язку існуючим арештом на дане майно, накладеним відповідно до постанови слідчого ОВС СВ по РВВС і ПСОГО СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 17 січня 2007 року у кримінальній справі № 36061032. А у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до участі у розгляді кримінальної справи у якості потерпілих не залучалися, вони не можуть звернутися з клопотанням про скасування накладеного арешту.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_9, задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко А.В. Маляренко О.М. Ситнік