АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1300/15 Справа № 206/7931/14 Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірчук Р.О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Прозорової М.Л., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки та договір про відкриття відновлюваної лінії у формі овердрафту, за яким був встановлений ліміт кредитування у сумі 15000 грн. терміном до 14 червня 2015 року.

Свої зобов язання відповідач за договором про відкриття відновлюваної лінії у формі овердрафту та договором про відкриття карткового рахунку належним чином не виконувала та допустила заборгованість, яку у добровільному порядку не погасила.

У зв язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 28 773,41 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено (а.с.66-67).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором від 13 червня 2012 року про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки за договором від 13 червня 2012 року про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту в сумі 28773,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитним договором - 9999,96 грн., простроченої заборгованості за кредитним договором - 4993,04 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам - 9489,41 грн., заборгованості по нарахованим процентам по простроченій заборгованості - 378,04 грн., пені за прострочену заборгованість (за період 25 липня 2012 року - 15 липня 2013 року) - 3912,96 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову банку у задоволенні позовних вимог (а.с.117-120).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 червня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір № 040-Z/008846 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue, відповідно до якого останній відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 та надана платіжна картка Visa Electron Instant Issue (а.с. 6-8).

13 червня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір № 300-015576/12-00938-вкл-к про відкриття відновлюваної лінії у формі овердрафту, відповідно до якого останній відкрито картковий рахунок з лімітом кредитування у сумі 15000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 54 % річних, терміном до 14 червня 2015 року (а.с.12-16).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та керувався нормами закону, які їх регулюють.

Вирішуючи даний спір, суд правильно керувався нормами матеріального права, зокрема ст. ст. 526, 610, 611, 1054 ЦК України, згідно яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Прийняті на себе зобов'язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконав, відкривши відповідачу кредитну лінію, проте, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Станом на 15 липня 2013 року сума заборгованості за вищевказаним договором становить 28 773,41 грн. та складається з наступних складових: заборгованості за кредитним договором - 9 999,96 грн.; простроченої заборгованості по кредитним договором - 4993,04 грн.; заборгованості по нарахованим процентам - 9489,41 грн.; заборгованості по нарахованим процентам по простроченій заборгованості - 378,04 грн., пені за прострочену заборгованість - 3912,96 грн.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши, що відповідач порушила умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин норму закону, яка підлягала до застосування, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача вищезазначеної суми заборгованості.

Доводи апелянта про те, що договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії вона не укладала та не підписувала являються безпідставними, необґрунтованими та не знаходять свого підтвердження матеріалами справи, оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі. Зокрема роз'яснив відповідачу право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи для підтвердження обставин, на які вона посилається та задовольнив відповідне клопотання з урахуванням правових наслідків передбачених ст. 146 ЦПК України (а.с.201-202).

Згідно з ч.1 ст. 146 ЦПК України в разі ухилення особи, яка бере участь у справі від участі в експертизі, якщо без цього проведення експертизи неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Проте відповідач в суді апеляційної інстанції не скористалася вищезазначеним правом, відмовившись від оплати за призначену експертизу, у зв'язку із чим експертиза не була виконана (а.с.211), а ухвала про призначення експертизи скасована.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та з урахуванням положень ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вказані норми законів передбачають добровільність в укладенні угод.

За вимогами ст.ст. 628, 629 ЦК визначає, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства та враховуючи ухилення відповідача від проведення експертизи і наявність у спірному договорі підпису ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що відповідач погодилась з умовами вказаного кредитного договору.

Отже, відповідач зобов'язана виконувати договір про надання кредиту відповідно до його умов та законодавства, а кредитор вправі вимагати сплати заборгованості.

За змістом ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Посилання апелянта на порушення судом вимог ст.ст.74,75,76 ЦПК України не свідчать про помилкові висновки суду першої інстанції та незаконність ухваленого рішення, оскільки суд правильно виходив із наявних у справі доказів і встановлених обставин у справі.

Слід зауважити, що ухвалюючи рішення суду за відсутністю відповідача суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідач та її представник неодноразово на виклики до суду не з'являлися, кожного разу подаючи клопотання про відкладення розгляду справи через причини, які унеможливлюють їх явку в суд.

В судове засідання 16 листопада 2015 року відповідач не з'явилася, пославшись на захворювання, однак такі дії відповідача слід розцінювати як недобросовісне зловживання своїми процесуальними правами, які спрямовані на затягування розгляду справи та визнати причину її неявки в суд неповажною, враховуючи тривалий розгляд справи, що призводить до суттєвого порушення строків, передбачених ст. 303-1 ЦПК України та положень ч. 1 ст. 157 ЦК України і ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якими передбачено право сторін на розгляд справи впродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача та її представника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення, оскільки вони були предметом дослідження у суді першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Л. Прозорова

Л.А. Черненкова