Справа № 405/5664/15-ц
Провадження №2/405/1338/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, вказавши на його обґрунтування, що у 1981 році він (позивач) від організації ГРЕ-37, отримав квартиру АДРЕСА_1, 10 с.Гірниче м.Кіровограда. Його сусідом є відповідач ОСОБА_2, який проживає в квартирі №44 за вказаною адресою, добросусідство з яким припинилося з 1997 року, після того, як останній незаконно, у його (позивача) відсутність та без його згоди, а так само, без погодження відповідного перепланування з відповідними контролюючими державними органами та без їх згоди, виділив собі частину площі спільного користування (коридору), встановивши стіну, збільшивши тим самим загальну площу квартири, в якій він мешкає, та на даний час відстань між його (позивача) вхідними дверима та стіною квартири відповідача складає 25 см., а повинна бути 1,5 м., що, в свою чергу, створює йому (позивачу) незручності та перешкоди в праві користування та розпорядження спільною сумісною власністю, так як він не може без перешкод зайти в свою квартиру, побоюючись кожного разу, що з квартири №44 відкриються двері. На його неодноразові звернення до відповідача з проханням усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом відновлення того становища, яке існувало до порушення, тобто, переставити стінку на попереднє місце, він (позивач) в свою сторону отримав лише погрози.

З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст. 382 - 383, 386, 391 ЦК України, позивач просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження спільною сумісною власністю (коридором загального користування), за адресою м.Кіровоград, с.Гірниче, Лінія, 10, будинок 58, третій поверх, шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 знести самовільно збудовану перегородку між квартирою №43 та квартирою №44, що знаходяться на третьому поверсі в будинку №58 по вул.Лінія, 10 с.Гірниче м.Кіровоград.

Позивач ОСОБА_1 до початку розгляду справу по суті в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України, збільшив позовні вимоги та з урахуванням збільшених позовних вимог, крім заявлених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., розмір якої обгрунтував тим, що протягом багатьох років він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, Лінія, 10АДРЕСА_2 та відповідач ОСОБА_2, який проживає в квартирі №44 та самовільно здійснив захват спільної сумісної площі коридору, встановивши стіну, та на його (позивача) неодноразові звернення усунути перешкоди, -ображає його нецензурною лайкою, погрожує побити, не поважає його, як сусіда, що призводить до моральних страждань.

Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, при цьому, посилаючись на обставини, викладені в позові. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати по справі.

Відповідач під час судового розгляду справи позовні вимоги визнав частково, зокрема, в частині усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження спільною сумісною власністю (коридором загального користування), за адресою м.Кіровоград, с.Гірниче, Лінія, 10, будинок 58, третій поверх, зазначивши, що за наявності у нього фінансових можливостей, він здійснить відповідні будівельні роботи щодо повернення стінки (перегородки) на попереднє місце за вказаною адресою. Крім того, зазначив, що протягом тривалого часу проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, 10 с.Гірниче м.Кіровоград, так само, як і позивач отримав квартиру в ГРЕ №37, де також працював, на теперішній час квартира приватизована. Вказав, що відповідне перепланування здійснила його дружина, яка найняла будівельників, перемістивши стінку, за рахунок чого було в квартирі було збільшено площу, його в цей час вдома не було, так як він знаходився у службовому відрядженні, позивачу про це було відомо і заперечень з його сторони протягом тривалого часу не було. В частині позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. позовні вимоги не визнав, зазначивши на обгрунтування заперечень, що моральну шкоду позивачу не заподіяв, доводи позивача про те, що він ображає його нецензурною лайкою, висловлює погрози на його (позивача) адресу нічим не підтверджуються та є голослівними, крім того, зазначив, що, позивач, проживаючи в будинку №58, не спілкується з сусідами, навіть ні з ким не вітається, у останнього склалися неприязні стосунки з мешканцями будинку, в свою чергу, знаючи позивача як конфліктну людину, він взагалі намагається уникати зустрічей з ним, позивач серед мешканців будинку є єдиним, за ким рахується заборгованість перед ЖЕКом за отримані послуги, у звязку з чим він вважає, що заявлені позивачем до нього вимоги про відшкодування моральної шкоди є спробою позивача за його (відповідача) рахунок погасити існуючу заборгованість.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на вимогах закону, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначене право власника майна здійснюється шляхом пред'явлення негаторного позову про захист порушеного права, при цьому, предметом негаторного позову може бути вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. В свою чергу, підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

З огляду на зазначене, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що позивачу ОСОБА_1 16 березня 1981 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів було видано ордер №92 на квартиру №43 будинку №58 в с.Гірниче Лінія 10.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 жовтня 1998 року, виданого ГРЕ №37 згідно з розпорядженням від 21 квітня 1998 року №471 зазначена квартира АДРЕСА_1, 10 с.Гірниче м.Кіровоград загальною площею 35,6 кв.м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Судом також встановлено, визнано та не заперечувалося сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, 10 в м. Кіровограді, яка є приватизованою.

Під час судового розгляду справи судом також встановлено та не заперечувалося відповідачем, що у нього не має погодження з сусідами, і, зокрема, з позивачем, квартира якого розташована поруч з квартирою відповідача, для встановлення перегородки у місці загального користування, крім того, ним (відповідачем) також не отримувалися відповідні дозвільні документи, погодження щодо проведення підготовчих або будівельних робіт з приєднання частини коридору загального користування до квартири АДРЕСА_3, 10 с.Гірниче м.Кіровограда.

Зазначене підтверджується також інформацією управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради №6290 від 24.10.2008 року, за якою Управлінням не надавались дозвільні документи на приєднання коридору загального користування до квартири №44 по Лінія, 10, б.58.

Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 визначено, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яка обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Предметом заявленої позивачем матеріально-правової вимоги до відповідача є усунення перешкод в користуванні спільним майном коридором загального користування, який веде у квартири №43 та №44 в будинку № 58 по вул. Лінія, 10 в м. Кіровограді, рівне право володіння, користування і розпорядження яким, мають власники обидвох квартир, і ніхто з них не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цим коридором, оскільки при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Крім того, належних доказів, які б свідчили про те, що перегородка встановлена з додержанням вимог чинного законодавства чи за погодженням з позивачем, відповідачем, на якого в даному випадку покладався обовязок доказування, останнім суду надано не було.

Враховуючи викладене, в судовому засіданні доведено порушення відповідачем, охоронюваних законом прав та інтересів позивача щодо користування спільним майном - коридором загального користування, тому зазначене порушене право підлягає судовому захисту, шляхом зобов'язання відповідача усунути порушення права власності позивача, яке полягало у вчиненні відповідачем перешкод позивачеві у користуванні спільним коридором, шляхом знесення самовільно збудованої перегородки між квартирою №43 та квартирою №44, що знаходяться на третьому поверсі в будинку №58 по вул.Лінія, 10 с.Гірниче м.Кіровоград.

Окрім того, позивачем пред'явлено також позовні вимоги до відповідача про стягнення на його користь моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 3 ст.10 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки не доведено та не обґрунтовано факту заподіяння позивачу зі сторони відповідача моральної шкоди, моральних страждань, втрат немайнового характеру. Позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.

Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобовязання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено вини відповідача ОСОБА_2 в заподіянні йому (позивачу) моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового звязку із заподіянням шкоди, при цьому, відповідно до п.6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 2 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, так як позивачем в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано доказів, які б підтверджували його доводи щодо заподіяння йому моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, - суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

При цьому, враховуючи, що судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, та позивач просив стягнути з відповідача на його користь всі понесені ним судові витрати, до яких позивач відніс і послуги ксерокопіювання на суму 3 00 грн. та на суму 17 грн. 75 коп., що підтверджується відповідними квитанціями, які задоволенню не підлягають з тих підстав, що вони обєктивно не свідчать про понесені позивачем витрати конкретно по зазначеній цивільній справі, а так само, не входять до переліку витрат, повязаних з розглядом справи, визначеним ч.3 ст.79 ЦПК України, які можуть бути розподілені судом між сторонами в порядку ст.88 ЦПК України, та, більш того, не є тими витратами, які необхідні були для розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.16, 319, 321, 368, 369, 382, 391 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження спільною сумісною власністю (коридором загального користування), за адресою м.Кіровоград, с.Гірниче, Лінія, 10, будинок 58, третій поверх, шляхом зобовязання ОСОБА_2 знести самовільно збудовану перегородку між квартирою №43 та квартирою №44, що знаходяться на третьому поверсі в будинку №58 по вул.Лінія, 10 с.Гірниче м.Кіровоград.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова