Справа № 303/6024/15-ц
№ 2/303/3263/15
Рядок стат.звіту - 26
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Гутій О.В., при секретарі Бабинець З.Ю., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в якому просить визнати недійсним кредитний договір №MKZ0GK00000149 від 18.03.2005 року укладений між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Позов мотивує тим, що 18.03.2005 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір №MKZ0GK00000149. Також вказує на те, що цільове призначення кредиту є задоволення особистих потреб - придбання житла, а тому на вищезазначені кредитні правовідносини поширюються норми законодавства про захист прав споживачів. Отже, банк мав виконати вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» як під час укладення кредитного договору, так і під час його виконання, тобто, банк був зобов'язаний надати інформацію передбачену ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту, який є обов'язковим згідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, відсутність у кредитному договорі детального розпису загальної вартості кредиту для позивача, а отже, і таких його складових як графік платежів сум погашення основного боргу, графік сплати процентів за користування кредитом та вартість всіх супутних послуг, а також усне його пояснення не дали можливість позивачу свідомо підписати та реально оцінити свої можливості для належного виконання даного кредитного договору.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, проте подав заперечення проти позову, в якому просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у ньому. Також просить застосувати позовну давність.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

У судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» укладено договір №MKZ0GK00000149 від 18.03.2005 року відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 22 150,00 дол.США на придбання житла на термін до 18.03.2012 року, а позивач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 8-11).

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач як на підставу своїх вимог посилається на те, що з ним не було проведено переддоговірної роботи, передбаченої ЗУ «Про захист прав споживачів», не повідомлено, що усі валютні ризики несе позивач, не зазначено детальний розпис загальної вартості кредиту для позивача, правочин здійснено з використанням нечесної підприємницької діяльності шляхом введення в оману споживача через ненадання інформації позивачу як споживачу при укладенні кредитного договору, необхідної для його свідомого вибору.

Проте такі посилання не можуть бути взяті судом до уваги, виходячи з наступного.

Коливання курсів валют, валютні ризики стосуються обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, виник щодо договорів, укладених після набрання постановою постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808.

Також у п.1.1. договору зазначено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно у сумі 312 доларів США, яка складаєтся із заборгованості за відсотками, кредитом та щомісячною комісією.

Крім того, позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10,11,59,60 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна з сторін зобов'язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, не довела, що уклала оспорюваний договір внаслідок омани.

Таким чином, позивачем не було доведено, що при укладення оспорюваного договору відповідачем було порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому вимоги позивача є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Що стосується клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність у п'ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оспорюваний кредитний договір укладений 18 березня 2005 року, до суду з позовом про визнання його недійсними позивач звернулася 15 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У зв'язку з цим, пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, також є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 215-218 ЦПК України, ст. ст. 4, 15,16, 203, 215, 236, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 11,19,21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.В.Гутій