Справа № 640/7488/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С., Недосєкіній В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Аугена Васильовича, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення в будинок та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку в спільному майн, виплату компенсації та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив вселити його в жилий будинок №13 по в»їзду Ладигіна у м. Харкові та зобов»язати відповідачів не чинити перешкоди в його проживанні в даному будинку.

При цьому, позивач посилався на те, що він є власником 35/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по вїзду Ладигіна,13 в м. Харкові на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова про визнання права власності від 10.04.2004 року, згідно чого має право на користування належною частиною власності, а саме проживати в спірному жилому будинку. Однак, реалізувати свого права не може, у звязку з відмовою відповідачів пускати до жилого приміщення, через що був змушений за даним фактом звертатися до правоохоронних органів. Позивач просить суд вселити його в жилий будинок № 13 по в їзду Ладигіна в м. Харкові та зобовязати відповідачів не чинити перешкоди щодо його проживання.

В ході розгляду справи, 10.10.2014 р. відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву, яку було уточнено заявою від 31.08.2015 р.

В уточненій зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2004 року вона є власником 65/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 13 по вїзду Ладигіна в м. Харкові.

Окрім неї в даному домоволодінні зареєстровані та проживають члени її родини: чоловік ОСОБА_7, дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, її зять - ОСОБА_6, син ОСОБА_3 та онуки, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 з моменту прийняття рішення Київським районним судом м. Харкова, тобто з 2004 року ніколи не намагався вселитися в спірний жилий будинок. В суд з таким позовом не звертався, а також не ставив питання про виділ його частки майна в натурі.

Як зазначає ОСОБА_2- ОСОБА_1 ніколи не намагався реалізувати своє право на користування власністю, бо завжди був забезпечений житлом і в ньому потреби не мав. Згідно ордеру на жиле приміщення № 128400 від 25.10.1990 року ОСОБА_1 отримав трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1. А з 1997 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить на праві власності його матері - ОСОБА_8 (довідка КП «Жилкомсервіс» від 26.05.2015 року).

ОСОБА_2 проживає в спірному домоволодінні з членами її сім»ї. Крім того, її чоловік ОСОБА_7 має 2 групу інвалідності загального захворювання, а дочка ОСОБА_4А є інвалідом 3 групи дитинства і перебуває на диспансерному обліку в міській лікарні № 20, вони потребують спокійної обстановки за місцем проживання.

У разі вселення позивача ОСОБА_1 в спірний жилий будинок, за її місцем проживання та членів численної родини створяться умови, непридатні для сумісного проживання, що може призвести до тяжких наслідків в житті всіх членів помешкання.

Як свідчить висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2687/6530 від 30.06.2015 року провести виділ 35/100 частини домоволодіння № 13 по вїзду Ладигіна в м. Харкові, яка належить відповідачу, ОСОБА_1 без проведення будівельних робіт не надається можливим, а ринкова вартість цієї частини на момент винесення ухвали суду (10.12.2014 року) складає 230 043 грн., які вона готова внести на депозитний рахунок суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє від свого імені, та як представник ОСОБА_4, її представник ОСОБА_9 проти позовних вимог заперечували, зустрічні позовні вимоги підтримали.

Крім того, в ході розгляду справи, за ухвалою суду внесли грошову компенсацію на депозитний рахунок суду.

Відповідачі ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені, представником відповідача подані письмові заяви від них, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити, проти позову ОСОБА_1О заперечували.

Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, які містять надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а уточнений зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та сторонами не заперечено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2004 року є власником 65/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 13 по вїзду Ладигіна в м. Харкові./а.с.12/

ОСОБА_1 є власником 35/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по вїзду Ладигіна,13 в м. Харкові на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова про визнання права власності від 10.04.2004 року/ а.с. 5, 14/

В даному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 та члени її родини: чоловік ОСОБА_7, дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, зять - ОСОБА_6, син ОСОБА_3 та онуки, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Благоустрій» м. Харкова від 26.08.2014 р. та довідкою Київського РВ у м. Харкові ГУДМСУ в Харківській області від 30.09.2015 р.

ОСОБА_1 в даному будинку не зареєстрований.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/, належить на праві спільної власності/ спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим/ частина друга ст.183 ЦК України співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 з 2004 р. щодо вселення в спірне домоволодіння чи визначення порядку користування ним - суду не надано.

Згідно ордеру на жиле приміщення № 128400 від 25.10.1990 року ОСОБА_1 отримав трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1, а з 1997 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить на праві власності його матері - ОСОБА_8 (довідка КП «Жилкомсервіс» від 26.05.2015 року).

Частина 1 ст.365 ЦК України передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1/ частка ї незначною і не може бути виділена в натурі; 2/ річ є неподільною, 3/ спільне володіння та користування майном є неможливим; 4/ таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї.

В спірному жилому будинку зареєстровані та проживають: позивач з чоловіком -ОСОБА_7, дочка ОСОБА_5 зі своїм чоловіком ОСОБА_6, син ОСОБА_3А та дочка ОСОБА_4 та її онуки Іраклій, ІНФОРМАЦІЯ_3 та Маріам ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, чоловік позивачки ОСОБА_7 має 2 групу інвалідності загального захворювання, а дочка ОСОБА_4А є інвалідом 3 групи дитинства і перебуває на диспансерному обліку в міській лікарні № 20.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2687/6530 від 30.06.2015 року провести виділ 35/100 частини домоволодіння № 13 по вїзду Ладигіна в м. Харкові, яка належить відповідачу, ОСОБА_1 без проведення будівельних робіт не надається можливим, а ринкова вартість цієї частини на момент винесення ухвали суду (10.12.2014 року) складає 230 043 грн./ а.с. 128-141/

У відповідності до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ухвали суду від 26.10.2014 р. ОСОБА_2 було внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 230 043 грн. для забезпечення примусового припинення права спільної часткової власності на 35/100 частин домоволодіння №13 по в»їзду Ладигіна у м. Харкові.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Однак в судовому засіданні встановлено та ОСОБА_1 не заперечувалось, що в будь-яких витратах по утриманню своєї частки в домоволодінні він участі не приймав та не приймає.Мотивує він це неможливістю свого проживання у домоволодінні.

Наданими ОСОБА_2 доказами, а саме договорами про надання послуг з газопостачання, користування електричною енергією , наданням послуг з вивезення побутових відходів та сплаченими по даним послугам квитанціям, оформленими та сплаченими ОСОБА_2 вбачається, що утриманням спірного домоволодіння займається тільки ОСОБА_2

Відповідно до п.1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Таким чином, не приймаючи участь в утриманні домоволодіння та сплаті необхідних платежів ОСОБА_1, на думку суду, фактично відмовився від права власності.

Крім того, судом приймається до уваги, що між сторонами склалися неприязне ні відносини, які в ході судового розгляду неодноразово виявлялися ці сторони ОСОБА_1

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею».

Враховуючи той факт, що частка відповідача у спірному домоволодінні є незначною, неможливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласнику, ні встановлення порядку його користування між співвласниками та неможливість спільного користування даним приміщенням, яке має один вхід, та житлову площу 37 1 кв. м., а також те, що ОСОБА_1 відповідач тривалий час не проживає в домоволодінні, не утримує його, не вносить коштів в рахунок його ремонту та сплати послуг, суд вважає, що припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні, яким є вищезазначене домоволодіння, враховуючи наявність іншого житла, з виплатою йому відповідної компенсації ринкової вартості його частки, не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у звязку з чим задоволенню не підлягають,тоді як уточнені зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 347, 358, 360, 365, 364 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про вселення в будинок - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні, виплату компенсації та визнання права власності задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 35/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 13 по вїзду Ладигіна в м. Харкові з виплатою грошової компенсації в сумі 230 043/ двісті тридцять тисяч сорок три/ грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 35/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 13 по вїзду Ладигіна в м .Харкові.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -