Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, визнати майно спільною сумісною власністю та визнати право власності на Ѕ частину квартири в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що з 1994 року по 2008 рік вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Увесь час вони мешкали в квартирі АДРЕСА_2, яка належить їй на праві власності. З 1998 року вони перебували в церковному шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У 2006 році за спільні кошти вони придбали квартиру в АДРЕСА_1. При укладенні вказаного договору купівлі-продажу позивач була присутня в нотаріальній конторі і нотаріусом відбиралася у неї заява про згоду на купівлю вказаної квартири ОСОБА_5 На момент смерті ОСОБА_5 не перебував в офіційному шлюбі, а тому спадкоємцем його майна є рідна сестра ОСОБА_4, за якою рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 вересня 2014 року було визнано в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру

Вважала, що вказана квартира є спільною сумісною власністю її та, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, а тому вона має право на Ѕ її частини.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від

17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1 січня 2004 року по 2008 рік. Визнано квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана 27 липня 2006 року на ім'я ОСОБА_5, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухваленні у справі судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суди виходили з того, що спірна квартира придбана за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та є об'єктом спільної сумісної власності, а факт проживання однією сім'єю слід встановити з 1 січня 2004 року (з дня набрання чинності Сімейним кодексом України), оскільки закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що в період з 1994 року по 2008 рік ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_2.

Згідно із Церковним свідоцтвом про шлюб від 15 листопада 1998 року над ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звершено таїнство шлюбу.

Згідно записів будинкової книги з 26 травня по 3 серпня 2006 року та з 4 листопада 2008 року по 25 березня 2010 року ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 в квартирі позивача ОСОБА_3

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 липня

2006 року ОСОБА_5 за письмовою згодою ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2012_12_09/pravo1/T022947.html?pravo=1> передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_331/ed_2012_12_09/pravo1/T022947.html?pravo=1> якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_277/ed_2012_12_09/pravo1/T022947.html?pravo=1>.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_331/ed_2012_12_09/pravo1/T022947.html?pravo=1> поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2012_12_09/pravo1/T022947.html?pravo=1> презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу ОСОБА_4 вказувала, що при вирішенні спору суди не взяли до уваги рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2, ОСОБА_3, оскільки мотивуючи даний позов ОСОБА_3 зазначала, що в церковному шлюбі з

ОСОБА_5 перебувала з 1997 року по 2006 рік.

Дані доводи не заслуговують на увагу, оскільки зазначеним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_5 не проживав у належній ОСОБА_3 квартирі з 2007 року, проте спірна квартира була придбана у липні 2006 року (а.с. 32).

З матеріалів справи вбачається, що згідно нотаріально посвідченої заяви від 27 липня 2006 року ОСОБА_3 дала згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_5 спірної квартири, за кошти, які належать їм на праві спільної сумісної власності, набуті за час спільного проживання. При посвідченні зазначеної заяви в час укладення договору купівлі-продажу нотаріусом було роз'яснено зміст ст. ст. 60, 65,74 СК України (а. с. 6).

Тобто за життя, ОСОБА_5 визнавав ОСОБА_3 своєю дружиною та той факт, що кошти, які були витрачені на придбання спірної квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, суд дав оцінку поясненням допитаних свідків

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1994 року по 2008 рік, виконання взаємних прав та обов'язків, наявність спільного побуту, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, установивши фактичні обставини справи, характер правовідносин, що виникли між сторонами, оцінивши докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд дійшов до правильного висновку про задоволення заявленого позову.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від

17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

Ю.Г. Іваненко

І.М. Завгородня

О.В. Умнова