НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6352/14
№ 2/183/591/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковська міська державна нотаріальна контора про визначення часток, втсановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядуку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Новомосковська міська державна нотаріальна контора, яким в остаточній редакції просив:

- визначити частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в спільному сумісному майні: домоволодінні АДРЕСА_1 - рівними, в розмірі по ? частині вказаного домоволодіння кожного;

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 яке складається з: будинку літ. «А», сіней літ. «а», тамбура літ. «а1», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», споруджень №№ 1-4.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що він є сином від першого шлюбу ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

12.05.1967 року його мати вдруге вийшла заміж та зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 після чого обрала його прізвище.

В період їх шлюбу, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 10.09.1969 року, ОСОБА_4 було надано земельну ділянку, площею 600 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1. На даній земельній ділянці його мати разом з ОСОБА_2 за сумісні кошти, побудували житловий будинок. Крім того, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.05.1988 року належало домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке вже після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4 подарував своїй доньці ОСОБА_2

Позивач зазначає, що частка його матері в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, складала ? його частини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача - ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є позивач та його сестра ОСОБА_6., які до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися, оскільки після смерті матері, за їхньою домовленістю було прийняте рішення щодо розподілу спадкового майна, а саме що домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 залишиться його сестрі ОСОБА_2 а домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 залишиться позивачу. Про це казав і сам ОСОБА_4 родичам під час поховання матері.

Після смерті матері, позивач одразу вступив в управління спадковим майном, щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, ще до спливу шести місяців, робив ремонт в будинку, ремонтував дах, та проводив дрібний ремонт дворища, засаджував город, постійно відвідував та доглядав ОСОБА_4 до дня його смерті, і хоронив, як свою матір, так і допомагав у похованні ОСОБА_4, а через свою необізнаність, вважав, що взагалі не обмежений будь-яким строком.

В квітні 2014 року помер чоловік матері - рідний батько відповідача ОСОБА_2. - ОСОБА_4 Після його смерті позивач в травні 2014 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, але постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2. за цей час відмовилася від будь-яких домовленостей, і намагається успадкувати все домоволодіння АДРЕСА_1

За таких обставин позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх невизнаних і оспорюваних прав.

В судовому засідання позивач позов підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Також зазначив, що у батьків було два будинки. Його вітчим - ОСОБА_4 казав йому, що новий будинок, розташований за адресою:в АДРЕСА_1,буде належати ОСОБА_2, оскільки вона є його рідною донькою. А будинок АДРЕСА_1 - позивачу. Мати померла перша, після смерті якої до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини ні позивач, ні ОСОБА_2., ні батько не зверталися. Мати померла в ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто 12 років спору з цього приводу не було. Сварки почалися після смерті ОСОБА_2 Матір позивач ховав разом з сестрою і онуком, кошти витрачали спільно. Після смерті матері в АДРЕСА_1 лишились його речі - антресоль від меблів. Після смерті матері він в будинку не мешкав, але з'являвся і допомагав по господарству.Позивач також зазначив, що перед смертю ОСОБА_4, а саме в період з 14 березня по 14 квітня, він був у нього три рази. Він не доглядав батька перед смертю, але його дружина з донькою перед смертю матері робили ремонт. Про шестимісячний строк на прийняття спадщини він не знав.

Представник позивача ОСОБА_5 позов також підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2. позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. На підтвердження своїх заперечень відповідачка пояснила, що позивач дійсно допомагав їй. Однак, вона ображена на брата, бо останній зневажливо ставився до її батька, який був позивачу не рідний. Домовленості щодо розподілу спадщини не було. В 2004 році вона вважала себе єдиною спадкоємицею. У неї дійсно була розмова з її батьком, якому вона сказала, що їй достатньо її будинку, а ОСОБА_1 вона не залишить. Але пізніше у неї з братом змінилися стосунки. Дійсно позивач надавав допомогуОСОБА_4., але приблизно в 2012-2013 рр. батько вже не запрошував ОСОБА_1. Під час поховання, організаційні моменти були на відповідачці, ОСОБА_1 купив труну і заказав яму. Всі інші витрати були на ній. Через півтора роки ОСОБА_1 встановив пам'ятник.

Представник третьої особи - Новомосковської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12, ОСОБА_13

Так, ОСОБА_7. пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. її сусіди. ОСОБА_3 це її сусідка, мати сторін, дружина ОСОБА_4 Знає сусідів з 1968 р., постійно спілкувалися. На похороні ОСОБА_3 батько озвучив, що однин будинок буде належати ОСОБА_2, а інший, який побудувалипо АДРЕСА_1 - ОСОБА_1. Це було сказано в присутності сусідів. Це говорив ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_3 вона бачила ОСОБА_1, який чинив насос та фонтан в дворі у ОСОБА_4

ОСОБА_8. пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. їй є двоюрідними братом і сестрою. Домовленість щодо розподілу спадкового майна дійсно була. ОСОБА_2 була рідною донькою і батьку, і матері, а ОСОБА_1 лише матері. Мати хотіла, щоб один будинок залишився ОСОБА_2, а інший ОСОБА_1. Вони це завжди обговорювати по родинному. Коли вони клеїли в ОСОБА_2 будинку шпалери, ОСОБА_3 за обідом сказала ОСОБА_2, що вони з батьком хочуть залишити цей будинок їй, а інший буде ОСОБА_1. Перед смертю ОСОБА_3 знаходилась у її матері - ОСОБА_14. У ОСОБА_3 були підозри на онкологічну хворобу, через що остання сказала її матері, що вона дуже переживає за ОСОБА_1 і попросила відвезти її до нотаріуса. Але ОСОБА_1 приїхав і сказав матері, що рано їй до нотаріуса, спочатку потрібно обстежитися і встановити діагноз хвороби. Після смерті матері позивач провідував батька, завжди допомагав йому при необхідності. ОСОБА_2 матері обіцяла, що один з будинків буде ОСОБА_1.

ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. йому знайомі, бо він був добре знайомий з їх батьками. ОСОБА_3 знає давно, вони постійно спілкувалися з цією родиною, він був у неї в лікарні. Там вона сказала, що їй дуже погано, і просила свого чоловіка ОСОБА_4, щоб її син ОСОБА_1 успадкував АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 належить будинок № 24. ОСОБА_4 відповів «Так».Після поховання своєї дружини, ОСОБА_4 озвучив всім, що АДРЕСА_1 він відпише ОСОБА_1, оскільки це воля його дружини - ОСОБА_3 Батьку допомагав ОСОБА_1, а ОСОБА_2 ні. Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 продовжував допомагати. Помини на рік матері провели за кошти ОСОБА_1, останній також поставив за свої кошти пам'ятник. ОСОБА_1 на кожне прохання батька все робив на городі, на подвір'ї. Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_9 за зазначеною адресою не був.

ОСОБА_10. пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. його племінники, ОСОБА_4 двоюрідний брат. Дружину ОСОБА_4 - ОСОБА_3 знав. ОСОБА_1 - син ОСОБА_3. Після похорону ОСОБА_4 казав, що хоче будинок переписати на ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_2 один будинок подарували, а інший по справедливості повинен лишитись ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_11. пояснив, що він вже 8 років проживає в АДРЕСА_1. Позивача він не знає, відповідачка його сусідка. В будинку АДРЕСА_1 мешкав дядько ОСОБА_2 Позивача в дворі батька він ніколи не бачив. Забір між ним та домоволодінням ОСОБА_4 ремонтували сам ОСОБА_4 з відповідачкою. З ОСОБА_4 він спілкувався як сусід, раз в тиждень. В будинку бував не часто, близько 1-2 рази на рік. Дружину ОСОБА_4 - ОСОБА_3 він не знає. ОСОБА_2 знає, бо вона часто бувала у батька, доглядала його. Дядько ОСОБА_4 нічого не говорив про сина.

Свідок ОСОБА_12 показала, що вона є квартиронаймачем у ОСОБА_2., яка є її подругою вже 11 років. В квітні 2015 року до неї звернулася ОСОБА_2., яка попросила пожити в її будинку, оскільки потрібно доглядати за будинком. Будинок був в занедбаному стані. Ремонту не було 10-15 років. Вода проведена не була. Вона особисто була знайомаз ОСОБА_2 Він часто до неї звертався, бо вона швачка і надавала йому відповідні послуги.ОСОБА_3 пам'ятає, але не сильно. З ОСОБА_3 особисто не знайома. В 2006 році знову переїхала до батьків і познайомилася з ОСОБА_2., після чого частіше стала спілкуватися і з дідом ОСОБА_2 В 2010 році вона переїхала в будинок по АДРЕСА_2 після чого продовжували спілкуватися, але рідше. Про смерть ОСОБА_4 вона дізналася від батьків. З 2010 року у разі необхідності, дід ОСОБА_4 звертався через ОСОБА_2. Перед тим як помер, ОСОБА_4 мешкав у ОСОБА_1. Коли вона переїхала проживати в будинок по АДРЕСА_2 вона рідко стала спілкуватися з ОСОБА_2. Ні на похороні, ні на 9, 40 днів вона не була.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_1 її брат, ОСОБА_2. подруга. З 2003 року знає останню і її батька. Вони часто спілкувалися, бо поряд мешкали. До діда ОСОБА_4 вона приходила його підстригати, інколи він сам приходив. ОСОБА_2 часто просила допомогти прибратися у батька. Вона допомагала, оскільки дружили з ОСОБА_2. Разів 5 бачила ОСОБА_1 у ОСОБА_2. На городі у дідуся не бачила жодного разу. В лютому 2014 року - ОСОБА_2. зламала руку, а навесні дідусь вже мешкав у ОСОБА_2 в її будинку. Дідусь міг обходитись і без сторонньої допомоги. Позивача за цей час вона ні разу не бачила. Організацію похорон на себе взяла вона. Обмити, одягнути не було кому. ОСОБА_2 було дуже погано через смерть батька. Кошти давала ОСОБА_15 - донька ОСОБА_1. Три тисячі гривень вона з донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_15 позичили у матері майбутнього чоловіка (майбутньої свекрухи). Одну тисячу гривень дав ОСОБА_1, а затрати склали 6 500,00 грн. ОСОБА_2 просила у ОСОБА_1 кошти і він дав 1 000,00 грн. На 9-ть днів, на поминки вона прийшла до ОСОБА_2. Там був ОСОБА_1, вони з'ясовували стосунки з приводу розподілу спадщини. ОСОБА_4 мешкав в без зручностей, без ремонту. Стіни потріскані, газ був, але відключили. Водопостачання не було. В будинку у ОСОБА_2 були всі зручності. Але ОСОБА_4 влаштовували такі умови, бо він хотів жити сам. Про дружину ОСОБА_4 нічого не відомо. ОСОБА_2 про матір нічого не розповідала. У ОСОБА_4 ОСОБА_2 одна рідна донька.Вона була свідком розмови (з'ясування стосунків між сторонами) з приводу спадщини. ОСОБА_1 сказав, що претендує на мамину частину. Але, якщо з ОСОБА_2 вони мирним шляхом не домовляться, то він буде вирішувати це питання в судовому порядку.

Суд, вислухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є сином від першого шлюбу ОСОБА_3 (а.с.7).

12.05.1967 року його мати - ОСОБА_3 вдруге вийшла заміж та зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, після чого обрала його прізвище (а.с.8, 9).

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 10.09.1969 року, ОСОБА_4 було надано земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Суду надано схематичний план (схема) на житловий АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно копії запису акта смерть № 152 від 10.02.2003 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.13).

Суду надано постанову державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Новомосковську Дніпропетровської області після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.15).

На запит суду Новомосковською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, згідно якої до нотаріальної контори звернулися із заявами про прийняття спадщини після його смерті, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Новомосковську Дніпропетровської області ОСОБА_1 04.10.2014 року та ОСОБА_2. 11.10.2014 року(а.с.36).

Згідно інвентарних справ КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» на домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4, зокрема, належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.05.1988 року (а.с.55-67).

Суду надано також технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, який складений на ім'я ОСОБА_4 (а.с.110).

Згідно договору дарування жилого будинку від 28.12.2004 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від30.12.2004 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.68-69).

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставі, не заборонених законом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України , якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР , у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 01 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 01 січня 2004 року, застосовується ЦК УРСР (у редакції 1963 року).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати норми ЦК УРСР (у редакції 1963 року), оскільки предметом спору є спадщина, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року і яку фактично прийняв ОСОБА_4, шляхом вступу у володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Як видно з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ніхто не звертався, але спадщину у вигляді частки домоволодіння, розташованого за адресоюДніпропетровська область, м.Новомосковськ, АДРЕСА_1, фактично прийняв ОСОБА_4, шляхом вступу у володіння спадковим майном (та обставина, що після смерті дружини ОСОБА_4 мешкав у спірному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, сторонами не заперечувалась та підтверджується свідченнями свідків та матеріалами спадкової справи (а.с.36)).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В той же час, в порушення вимог вищезазначених норм, позивачем ОСОБА_1 суду не надано доказів того, що після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він вступив у володіння чи користування будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Судом приймаються до уваги свідчення свідків, які зазначили, що декілька разів бачили позивача, який ремонтував колонку, але навіть сам позивач підтвердив ту обставину, що у спірному домоволодінні після смерті матері він не мешкав, а дані дії були відповідною допомогою ОСОБА_4, що не може бути розцінено судом, як дії, які свідчать про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, зокрема, спірним домоволодінням.

Крім того, дії, передбачені ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) повинні бути вчинені не будь-коли, а протягом строку, встановленого законом, тобто протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачем же доказів зазначеної обставини, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано.

Щодо визначення частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в спільному сумісному майні - домоволодінні АДРЕСА_1 - рівними, а саме в розмірі по ? частині вказаного домоволодіння кожного, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач же, на даний момент, не будучи спадкоємцем вищезазначеного майна, не є особою, права якої порушені, а відтак, у контексті вимог ст. 3 ЦПК, ст. 15 ЦК України в даному випадку не є належним позивачем.

З цих же підстав не підлягає задоволенню і позовна вимога щодовизнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 яке складається з: будинку літ. «А», сіней літ. «а», тамбура літ. «а1», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», споруджень №№ 1-4.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також зазначені позивачем підстави позову, позов не підлягає задоволенню.

Щодо наявності домовленості між позивачем, відповідачем та померлим ОСОБА_2 щодо розподілу майна між дітьми, то суд вважає, що її наявність знайшла своє підтвердження під час розгляду даної справи (її наявність підтвердиди свідки, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача), але, на перконання суду дана обставина не стосується предмету доказування, а відтак судом не приймається до уваги.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 57-60, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 220, 392, 717, 1268 ЦК України, ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковська міська державна нотаріальна контора про визначення часток, втсановлення факту прийняття спадщини та визнання права власновті в порядуку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний строк після його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк