У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відділу Держземагенства у Бобринецькому районі Кіровоградської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Кіровоградської регіональної філії, третя особа - реєстраційна служба Бобринецького районного управління юстиції, про визнання договору припиненим, скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, за касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_9, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати договір оренди землі, укладений 14 квітня 2010 року між ОСОБА_10 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11 припиненим у зв'язку зі смертю орендаря ОСОБА_8., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі запис за № 36 від 8 жовтня 2010 року щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 10,67 га, розташованої на території Павлогірківської сільської ради, зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні позивачами права користування та розпорядження належної їм земельної ділянки, розташованої на території Павлогірківської сільської ради площею 10,67 га та звільнити дану земельну ділянку.

Позивачі посилалися на те, що за життя їхньому батьку ОСОБА_10 згідно державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17-22ч, виданого 30 березня 2001 року Павлогірківською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, на праві приватної власності належала земельна ділянка за № 30, площею 10,67 га в межах згідно з планом, що розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

14 квітня 2010 року між ОСОБА_10 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, останній отримав у платне користування строком на десять років земельну ділянку за № 30, площею 10,67 га, розташовану на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. 8 жовтня 2010 року цей договір було зареєстровано за № 36 у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер орендар ОСОБА_11, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10

Вони ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як діти ОСОБА_10, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька, до складу спадщини входить зазначена земельна ділянка.

9 грудня 2014 року та 17 грудня 2014 року державним нотаріусом Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких кожному з них належить Ѕ частка земельної ділянки, яка є предметом договору оренди.

Після смерті ОСОБА_8. його син ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_7 прийняли спадщину, оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом із ним.

Посилаючись на ст. 31 Закону України «Про оренду землі» <nau://ukr/161-14|st31> позивачі зазначали, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі смерті фізичної особи-орендаря та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.

Зазначали, що на даний час зміни до договору від 14 квітня 2010 року щодо його учасників, пов'язані зі зміною орендаря - фізичної особи- підприємця, його спадкоємцями не вносилися, у встановленому законом порядку право оренди земельної ділянки за спадкоємцями державної реєстрації не пройшло, статус фізичної особи-підприємця спадкоємцями не набутий, спадкоємці укладений договір оренди землі від 14 квітня 2010 року не виконують і відмовляються успадкувати права орендаря.

Позивачі вважали, що з дати смерті орендаря ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_1, між сторонами припинилися попередньо існуючі орендні правовідносини щодо користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди від 14 квітня 2010 року.

Після смерті орендаря ОСОБА_8., починаючи з 2014 року, земельною ділянкою став користуватися мешканець с. Павлогірківка Бобринецького району ОСОБА_6 Однак з даною особою у них не існує ніяких договірних відносин, однак ОСОБА_6 стверджує, що земельною ділянкою користується на підставі домовленості, досягнутої між ним та спадкоємцями ОСОБА_8.

Позивачі посилаючись на вищезазначені обставини, а також те, що вони бажають самостійно господарювати на своїй земельній ділянці, просили задовольнити їхні вимоги у судовому порядку.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано припиненим договір оренди земельної ділянки від 14 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_10 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11, зареєстрований за № 36 у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 8 жовтня 2010 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення договору оренди земельної ділянки від 14 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_10 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11, оскільки спадкоємцями не було надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про оформлення в належній формі права оренди за договором від 14 квітня 2010 року після смерті орендаря фізичної особи-підприємця ОСОБА_8., а тому вказаний договір є припиненим в силу ст. 31 Закону України «Про оренду землі» у зв'язку зі смертю фізичної особи-підприємця ОСОБА_8.

У зв'язку з цим наведені в касаційній скарзі доводи заявників є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_9, відхилити, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана

Колегія суддів: