Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-30/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2011 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Козаченка Р.В.,

при секретарі судового засідання - Вєтошкіній Ю.В.,

за участю:

позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

В червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 12500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 травня 2007 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким остання отримала від неї в борг 2,5 тис. доларів США, що на той час складало 12500 грн. В підтвердження укладеного договору відповідачка надала письмову розписку без зазначення конкретної дати повернення боргу.

Посилаючись на те, що після предявлення неодноразових вимоги про повернення боргу ОСОБА_3В. від виконання умов договору позики ухиляється і не повернула кошти, просила стягнути з неї на свою користь борг сумі 12500 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, який був обєднаний з первісним позовом в одне провадження. Його обґрунтувала тим, що в борг грошових коштів не брала і письмових розписок на підтвердження цього не писала. Розписку, яка є в наявності у ОСОБА_1, можливо підписана нею, але це напевне відбулося шляхом введення її в оману. Тому просила визнати договір позики недійсним з підстави введення її в обман щодо обставин, зазначених в розписці.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом позовні вимоги свого позову підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, а свій зустрічний позов підтримала та просила задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема, з дії та вчинків осіб.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично виникли правовідносини позики, на підтвердження яких 21 березня 2006 року ОСОБА_2 надала розписку. З даного документу вбачається, що вона одержала в борг 2,5 тис. доларів США або 12500 грн. Строк користування сумою позики та термін її повернення в розписці не зазначено.

З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розпис позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначена грошової суми або визначеної кількості речей.

З доведеного факту підписання розписки ОСОБА_2, який підтверджений висновками почеркознавчої експертизи, суд вбачає, що своїм підписом вона підтвердила її текст. Тобто в розумінні зазначених вище норм закону розписка була видана ОСОБА_2 ОСОБА_1 на підтвердження отримання в борг грошових коштів та укладення договору позики.

Відповідно до ст.ст. 204 та 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.

За такого суд вважає, що підстав для визнання недісним укладеного між сторонами договору позики через недотримана його форми немає.

Положення ст. 1051 ЦК України вказують на те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч.І ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві грошові кошти у такій же сумі у якій вони були отримані, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу божника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Відповідачкою за первісним позовом до цього часу зобовязання за договором позики не виконані, тому борг розмірі 12500 грн. 00 коп., підлягає стягненню з неї на користь ОСОБА_1

Що ж до вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним як укладеним під впливом обману, то суд вважає їх не обґрунтованими та не підтвердженими доказами.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчується їх існування.

Однак ОСОБА_2 не підтвердила доказами підписання розписку через введення її в оману, який полягав в тому, що ОСОБА_1 надала розписку на підпис разом з іншими документами, а вона її підписала не читаючи. Виготовлення розписки на аркуші паперу зі шкільного зошиту, текст розписки та розміщення в ній підписів викликають у суда обґрунтований сумнів, що ОСОБА_2 могла підписати такий документ поспіхом, не читаючи його.

Також не було надано доказів і про те, що вона була введена в обман щодо обставин, які мають істотне значення пр. укладенні договору.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які передбачені ст. 230 ЦК України, не встановлено і в задоволені зустрічного позову з цих підстав слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1ї. підлягають стягненню понесені нею судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 12500 (дванадцять тисяч пятсот) гривен та понесені нею судові витрати: 250 (двісті пятдесят) гривен витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 125 (сто двадцять пять) гривен судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя