Справа № 447/462/15 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновський Ю.Г.
Провадження № 22-ц/783/5075/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: прокурора відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_2

представника Більченської сільської ради сільського голови

ОСОБА_3

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_4

та його представників ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державна інспекція сільського господарства у Львівській області, про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на землю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області, треті особи: Миколаївська міжрайонна прокуратура Львівської області, Державна інспекція сільського господарства у Львівській області, Миколаївський районний виробничий відділ Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про визнання права власності на земельну ділянку та визнання чинним Державного акту на право приватної власності на землю,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Миколаївський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту про право приватної власності на землю серії ЛВ № 5976 від 28.12.2001р., виданого ОСОБА_4.

Свій позов обґрунтовував тим, що рішенням Більченської сільської ради № 285 від 15.05.2001 року передано ОСОБА_4 у власність земельні ділянки загальною площею 0,34 га, в тому числі 0,20 га для будівництва і обслуговання житлового будинку та 0,14 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Болоня Миколаївського району. Миколаївським районним центром державного земельного кадастру Львівської області, на підставі заяви-договору із ОСОБА_4 від 21.10.2001року було виготовлено технічну документацію на виконання робіт по підготовці та видачі Державного акту на право приватної власності на землю загальною площею 0,351 га. В подальшому ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,351 га. Вказаний державний акт серії ЛВ № 5976 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 78. В ході проведення перевірки в Більченській сільській раді Державною інспекцією сільського господарства в Львівській області щодо додержання вимог земельного законодавства при наданні ОСОБА_4 земельної ділянки виявлено ряд порушень. Зокрема, допущено порушення «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі». Крім цього державний акт, яким передано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,351 га суперечить рішенню Більченської сільської ради № 285 від 15.05.2001 року, яким відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,34 га.

Просив поновити строк позовної давності та задовольнити його позов та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ № 5976 від 28.12.2001 року виданий ОСОБА_4

У квітні 2015 року з ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області, треті особи: Миколаївська міжрайонна прокуратура Львівської області, Державна інспекція сільського господарства у Львівській області, Миколаївський районний виробничий відділ Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про визнання права власності на земельну ділянку та визнання чинним Державного акту на право приватної власності на землю, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,018 га. призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Болоня, Миколаївського району Львівської області та визнати чинним Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,351 га серії ЛВ № 5976 виданий 28.12.2001року на ОСОБА_4

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у рішенні № 285 від 15.05.2001 року вчинені довільні дописки площі земельної ділянки, переданої ОСОБА_4 у приватну власність, які суперечать даним вказаним у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 5976 від 28.12.2001року. Копія вищевказаного рішення Більченської сільської ради не може мати жодного правовстановлюючого значення, оскільки виготовлена всупереч виданого йому Державного акту. Посилаючись на вказане, просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року первісний позов задоволено: поновлено Миколаївському міжрайонному прокурору Львівської області який діє в інтересах держави в особі Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області строк позовної давності та скасовано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ № 5976 від 28.12.2001 року, виданий ОСОБА_4 як незаконний.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку та визнання чинним Державного акту на право приватної власності на землю відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, про що його представником було заявлено клопотання у суді першої інстанції, яке було безпідставно відхилене судом. Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено оригіналу рішення Більченської сільської ради № 285, на якому ґрунтується позов та оскаржуване рішення суду, натомість суд взяв до уваги його копію із виправленнями та дописками, які нічим не обґрунтовані. Також вказує, що судом було безпідставно поновлено прокурору строк позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково: рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову прокурора за пропуском строку позовної давності та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 з інших підстав, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову за заявою прокурора в інтересах держави в особі Більченської сільської ради є державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 5976 від 28.12.2001р.

Згідно з п.п. 6,7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції від 16 квітня 2003р. правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 01 січня 2004р., застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Таким чином правовідносини, що виникли між сторонами з питання видачі вказаного державного акту регулюються Цивільним Кодексом УРСР 1963р., в тому числі і по питанню застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 71, 75, 80 цього Кодексу загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Підставою для відмови в позові було закінчення строку позовної давності до предявлення позову.

Позовна давність застосовувалась судом, арбітражем, або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 45, ч.1 ст. 46 ЦПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовами інших осіб, на будь-якій стадії розгляду для представництва інтересів держави або громадянина. Прокурор, який бере участь у справі несе обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Визначення початку позовної давності міститься у ст. 76 ЦК УРСР. Зокрема, перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Отже, перебіг строку позовної давності для оскарження вказаного державного акту прокурором, який діє в інтересах держави, зокрема в особі Більченської сільської ради, починається з моменту, коли про порушення цивільного права або інтересу стало відомо власнику майна, в особі Більченської сільської ради, а закінчується відповідно через три роки.

Такий правовий висновок Верховного Суду України викладений у постановах від 02 вересня 2014р. у справі № 3-82гс14, у постанові від 23 грудня 2014р. у справі № 3-194гс14, який в силу вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, тому підлягає обовязковому врахуванню при перевірці законності рішення суду апеляційною інстанцією.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний прокурором Державний акт на право власності на землю на імя ОСОБА_4 виданий Більченською сільською радою на підставі прийнятого нею рішення та підписаний головою ОСОБА_7 28 грудня 2001р. тобто 14 років назад до предявлення прокурором позову, тобто сільській раді достовірно було відомо про зміст виданого нею зазначеного державного акта.

Відповідно до ст. 83 ЦК УРСР позовна давність не поширювалась на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів, інших кооперативних та громадських організацій, громадян.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його права власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

ОСОБА_8 набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обовязки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Такий правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 16.09.2015р. у справі № 6-68цс15 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позов прокурора обґрунтований тим, що Миколаївським районним Центром державного земельного кадастру Львівської області було виготовлено технічну документацію на виконання робіт по підготовці та видачі Державного акту на право приватної власності на землю загальною площею 0,351 га (0,218 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,133 га для ведення особистого підсобного господарства), у якій цифри площі земельних ділянок відрізняються від площ, зазначених у рішенні Більченської сільської ради № 258 від 15.05.2001р. та були перенесені у державний акт ОСОБА_4 ОСОБА_1 порушення були виявлені Державною інспекцією сільського господарства у Львівській області у лютому 2015 року в ході проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства відповідно до звернення гр. ОСОБА_9 Інспекція зазначила про порушення пунктів 1.13 та 1.14 Інструкції складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право користування земельною ділянкою, яка станом на 2015р. втратила чинність, а земельні відносини в сфері землеустрою регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001р. та Законом України «Про землеустрій».

На час звернення прокуратура з даних позовом до суду 24.03.2015р. строк позовної давності сплив, яку заявник пропустив без поважних причин і застосування якої просив відповідач ОСОБА_4 (а.с. 32).

Звертаючись з позовом до суду в інтересах держави в особі Більченської сільської ради, прокурор не зазначив в позовній заяві обґрунтування, чому державний орган в особі Державної інспекції сільського господарства не здійснив свої державні наглядові (контролюючі) функції по дотриманню земельного законодавства, що регулює видачу Державних актів у Більченській сільській раді 14 років тому, та не зазначив чи дійсно незначна різниця у цифрах в площах призвела до порушення інтересів сільської ради, яка має право на передачу у власність земельних ділянок їх землекористувачам, а обмежився лише загальними фразами.

В судовому засідання апеляційної інстанції сільський голова Більченської сільської ради ОСОБА_7, який 28.12.2001р. підписав Державний акт на імя ОСОБА_4, зазначив, що не вважає порушеними інтереси сільської ради, оскільки площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,218 га. визначена на підставі обмірів спеціалістами після знищення чагарників по периметру та знаходиться в дійсних межах існуючої земельної ділянки ОСОБА_4, які ніким не оспорюються, а земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,133 га виділена меншою площею ніж 0,14 га, як вказано в рішенні, оскільки на місцевості по фактичних обмірах 0,14 га немає, а є лише 0,133 га і землевласник ОСОБА_4 таке зменшення площі вказаної земельної ділянки не оспорює.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_10 підтвердила, що розмір земельної ділянки площею 0,218 га для обслуговування будинку дійсно ніким не оспорюється, а спірною є земельна ділянка площею 0,133 га для ведення особистого підсобного господарства, на яку повністю претендує гр.ОСОБА_9

Ураховуючи, що розмір переданої ОСОБА_4 в порядку приватизації земельної ділянки для обслуговування жилого будинку площею 0,218 га не перевищує норми встановленої ст. 121 Земельного кодексу України для цієї мети для села, яка становить 0,25 га, як і не перевищує встановлений п. «б» ч.1 ст. 121 ЗК України розмір наданої йому земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, що право гр. ОСОБА_9 на спірну земельну ділянку пл. 0,133 га не підтверджено судовими рішеннями Миколаївського районного суду Львівської області віл 04.10.2000р., залишеним без змін ухвалою Львівського обласного суду від 25.12.2000р. та ухвалою Верховного Суду України від 13.11.2001р., якими у позові ОСОБА_9 було відмовлено та зобовязано Більченську сільську раду передати ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,14 га, порушення інтересів держави в особі Більченської сільської ради взагалі не вбачається.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_11 України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Задовольняючи позов прокурора та позбавляючи ОСОБА_4 права власності на набуте майно з огляду на наявність порушень при передачі земельних ділянок у власність з боку органу держаної влади, суд першої інстанції також не врахував, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсним Державного акту про передачу земельних ділянок у власність та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність.

Обґрунтовуючи позов, прокурор про наявність таких обставин не зазначав, а судом не встановлено протиправної поведінки ОСОБА_4

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і осносовположних свобод людини 1950р., колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Більченської сільської ради підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

У звязку з відмовою прокурору у задоволенні його позову Державний акт на право власності на землю серії ЛВ №5976 від 28 грудня 2001р. виданий ОСОБА_4 залишається законним і чиним, тому правові підстави для задоволення його зустрічного позову про визнання права власності на спірні земельні ділянки та визнання чиним вказаного Державного акту відсутні.

З огляду на вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 підялгає скасуванню з ухваленням новго рішення про відмову у зустрічному позові із зазначаних апеляційною інстанцією підстав.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Миколаївського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту про право приватної власності на землю серії ЛВ № 5976 від 28.12.2001р., виданого ОСОБА_4 відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області, треті особи: Миколаївська міжрайонна прокуратура Львівської області, Державна інспекція сільського господарства у Львівській області, Миколаївський районний виробничий відділ Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,018 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Болоня, Миколаївського району Львівської області та визнання чинним Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,351 га серії ЛВ № 5976 виданого 28.12.2001року ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_11