Справа № 310/8755/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, про визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи та остаточно просив змінити черговість одержання ним права на спадкування, визнавши за ним право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після серті 27.01.2014 року ОСОБА_5.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 27.01.2014 року помер його рідний брат ОСОБА_5 Після смерті останнього залишилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1; гаражу по вул. Хіміків, №7 в м. Бердянську, а також автомобіля марки «Славута».

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є дочка спадкодавця ОСОБА_2, та онуки померлого: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки їх мати та дочка спадкодавця померла 25.01.2014 року.

Він є спадкоємцем другої черги і разом їз зазначеними вище особами звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Зазначає, що у 1981 році ОСОБА_5 отримав тяжку виробничу травму хребта , у результаті чого став інвалідом першої групи, а тому не міг самостійно та повністю забезпечувати умови свого життя і потребував сторонньої допомоги.

06.05.1993 року ОСОБА_5 розлучився зі своєю дружиною ОСОБА_6, та почав проживати один в ІНФОРМАЦІЯ_1, яку отримав на підставі рішення суду про примусовий обмін квартири від 08.07.1994 року.

З 1995 року по 2001 рік ОСОБА_5 проживав разом із співмешканкою ОСОБА_7, яка й допомагала йому по господарству.

Стан здоровя ОСОБА_5 з 1994 року по 2009 рік був задовільний, він міг самостійно вставати з ліжка, пересуватись по квартирі за допомогою деревяних табуреток, сідати в інвалідну коляску, але не міг виконувати більш важкі роботи, а саме прибиратись в квартирі, носити воду, купувати ліки, продукти харчування, і саме ці роботи з 2001 року виконував він.

В 2009 році стан здоровя ОСОБА_5 значно погіршився - почалися сильні болі в нижній частині тіла, загострився цукровий діабет, хвороба серця, а тому в цей час ОСОБА_5 потребував постійної сторонньої допомоги.

Він прибирав в квартирі ОСОБА_5, носив воду, купував за свій рахунок продукти харчування, медикаменти, возив ОСОБА_5 на інвалідній колясці до лікарів та на прогулянки, мив його одягав, прав речі, приносив готову їжу.

В 2007 році він за свій рахунок зробив автономне опалення та в 2009 році - ремонт в квартирі ОСОБА_5

Крім того, він матеріально забезпечував ОСОБА_5, оскільки його дохід був вищій за пенсію померлого.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримала позовні вимоги, просили позов задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник просили в задоволенні позову відмовити. Зазначили, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності.

Так, ОСОБА_5 в 1981 році отримав тяжку травму і як наслідок у нього сталась паралізація ніг. Проте, після чотирнадцяти років реабілітаційного періоду він став самостійно пересуватись на інвалідній колясці.

Після травми і до 1994 року ОСОБА_5 мешкав разом зі своєю сімєю, яка складалась з дружини ОСОБА_6 та двох доньок ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Всі разом мешкали в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2. В подальшому на підставі рішення суду від 08.07.1994 року ОСОБА_5 оселився один в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3, а ОСОБА_6 з доньками переїхала в будинок АДРЕСА_4.

Після переїзду до власної квартири ОСОБА_5 постійно підтримував звязок зі своїми доньками, а потім і онуками, бачився з ними, допомагали один одному.

ОСОБА_5 не був безпомічним. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 він мешкав з жінкою в цивільному шлюбі з 1994 року по 2001 рік. Крім того, на початку 2000-х років він отримав власний автомобіль з ручним керуванням , яким особисто керував. Мав власний гараж біля будинку, в якому самостійно ремонтував свій автомобіль та займався ремонтом побутової техніки, за проханням сусідів. Також він самостійно себе обслуговував, готував їжу, прав свої речі, полюбляв відвідувати громадські заходи.

Після травми ОСОБА_5 отримував постійно пенсію по інвалідності на пошті, а також отримував щомісячні виплати з фонду соцстраху від нещасних випадків. ОСОБА_5 сам себе матеріально забезпечував, стороннього догляду не потребував, а якщо було щось потрібно звертався до своїх дітей.

Разом з тим, ОСОБА_1 постійно мешкав в м. Маріуполь, де у нього була своя родина. В 1991 році у нього народився син, була постійна робота в Маріупольському порту. ОСОБА_1 щорічно ходив в закордонні плавання на тривалий час. Потім мешкав в с. Нововасилівка Бердянського району. Отже позивач ніколи не мешкав з ОСОБА_5, матеріально не забезпечував його та не опікувався ним.

Починаючи з 2011 року з ОСОБА_5 почав мешкати постійно його онук ОСОБА_4, який в усьому допомагав дідові. Також ОСОБА_5 з 2011 року користувався платними послугами з соціального обслуговування.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також просили відмовити в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради за довіреністю ОСОБА_9 подала заяву про розгляд справи у її відсутність згідно чинного законодавства та з урахуванням інтересів неповнолітніх.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що була знайома з ОСОБА_5 з 1993-1995 років, оскільки проживала над його квартирою. Спочатку він проживав один. Після поїздки до санаторію, почав проживати з жінкою ОСОБА_7. ОСОБА_1 допомагав брату. ОСОБА_4 перший раз побачила ще при ОСОБА_7 перед ювілеєм діда. Проте ОСОБА_4 у ОСОБА_5 не жив, а міг лише переночувати. Дітей ОСОБА_5 ніколи не бачила. ОСОБА_5 не любив коли йому допомагали та жаліли, а тому допускав до себе лише близьких. Бачила, що ОСОБА_5 пересувався по квартирі за допомогою табуретів та самостійно їздив на інвалідній колясці до магазину.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 У 1983 році ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_5 допомагав будувати гараж у дворі будинку №7 по вул. Хіміків в м. Бердянську. Після розірвання шлюбу в 1994 році ОСОБА_5 проживав до 2001 року з ОСОБА_7. З 2001 року вона доглядала ОСОБА_5, возила йому продукти харчування. Гроші на продукти лишав ОСОБА_1, який на той час працював в м Маріуполь. Також ОСОБА_1 за власні кошти зробив індивідуальне опалення та ремонт в квартирі ОСОБА_5, возив останнього на море та до лікарів. ОСОБА_4 відвідував діда, але у нього не проживав. З 2010 року стан здоровя ОСОБА_5 почав погіршуватись, але до останнього він їздив на власному автомобілі.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що перебувала у зареєстровану шлюбі з ОСОБА_5 В лютому 1981 року він впав з висоти та отримав тяжку травму хребта. Приблизно в 1983 році йому дали інвалідну коляску та автомобіль «Запорожець» з ручним керуванням. Вартість автомобіля склала 4000 крб., з яких 2000 крб. надало підприємство де ОСОБА_5 отримав травму, 1000 крб. надали її батьки та 1000 крб. зайняли у ОСОБА_1 і які останньому повернули. ОСОБА_5 їздив на автомобілі самостійно. Також вона зверталась до виконкому міської ради з питання надання земельної ділянки для будівництва гаражу у дворі житлового будинку №7 по вул. Хіміків в м. Бердянську. Будівельні матеріали на гараж та будівельників надало підприємство. Також в будівництві допомагали сусіди, родичі, зокрема і ОСОБА_1 Останній відвідував ОСОБА_5 дуже рідко. Здебільшого вони зустрічалися у матері. В 1995 році ОСОБА_5 в санаторії познайомився з ОСОБА_7 і вони почали разом проживати. ОСОБА_5 був дуже заощадливим. Окрім пенсії та соціальних виплат він отримував доходи від ремонту побутової техніки, отримував й грошову допомогу від підприємства. Так, ОСОБА_5 придбав онуку два велосипеди, потім за 3000 грн. придбав йому мотоцикл. Крім того, зробив ремонт в квартирі та за три роки до смерті купив нові меблі та побутову техніку. Також ОСОБА_5 допомагали онук, діти та соціальні працівники «Турботи».

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що проживав з родиною ОСОБА_5 в сусідніх підїздах в будинку №7 по вул. Хіміків в м. Бердянську. Йому відомо, що гараж у дворі за вказаною адресою збудувало підприємство, на якому ОСОБА_5 одержав травму. Бачив ОСОБА_5 й на вул. Морозова. ОСОБА_5 розповідав, що до нього приходять діти. Що їздив на автомобілі з родиною в «Асканію». Про ОСОБА_1 не чув.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знайома з родиною ОСОБА_5 з 1982 року. Проживали по сусідству, разом святкували дні народження та допомагали один одному. Була в квартирі ОСОБА_5 по вул. Морозова, спілкувалася з ним по телефону. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що його відвідували доньки та онук. Також йому допомагали працівники соціального центру «Турбота». Розмов про ОСОБА_1 не було. ОСОБА_5 сам пересувався по квартирі, але йому була потрібна допомога щоб відкрити та закрити ворота на гаражі.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що з 1982 року проживала по сусідству з родиною ОСОБА_5 в будинку по вул. Хіміків, 7 в м. Бердянську. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що гараж у дворі будинку йому допомагали будувати завод та сусіди. Коли ОСОБА_5 переїхав на вул. Морозова, то спілкувалася з ним по телефону, оскільки знімала у нього гараж по вул. Хіміків, 7.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона працювала в Комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Бердянської міської ради і з 2011 року по день звільнення (вересень 2013 року) обслуговувала ОСОБА_5 За умовами договору вона приходила до ОСОБА_5 тричі на тиждень . Один раз на місяць готувала їжу. В її обовязки входило прибирання, доставка продуктів та ліків, оформлення деяких документів. Грошові кошти на продукти харчування та ліки давав їй ОСОБА_5 Пенсію ОСОБА_5 приносив поштар. Декілька разів вона бачила ОСОБА_4 та один раз ОСОБА_1 Також у її присутності ОСОБА_5 спілкувався з дочкою по телефону. Зазначила, що ОСОБА_5 був мужнім, міг собі попрати, приготувати їжу, «сходити» на ринок та у магазин, показував їй фото з поїздок з родиною на відпочинок.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що був знайомий з ОСОБА_5 з 2009 року. В цей час ОСОБА_4 проживав у ОСОБА_5 У останнього вдома завжди була приготована їжа, він за собою доглядав. ОСОБА_5 мав дві інвалідні коляски: одну для квартири, іншу для вулиці. Він міг самостійно зїздити в магазин та в аптеку. У ОСОБА_5 завжди були гроші. Він отримував пенсію, соціальні доплати, компенсацію з підприємства та додаткові доходи за ремонт побутової техніки. ОСОБА_5 завжди їздив на автомобілі, зокрема разом з ним їздили в «Асканію». Брата ОСОБА_5 бачив тричі: в 2010 році, в лікарні в день смерті та у поховальному бюро.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що проживав з ОСОБА_5 у сусідніх будинках по вул. Морозова, а з 2012 року є головою ОСББ «Каскад». ОСОБА_5 по квартирі все робив сам. У нього постійно був онук. ОСОБА_5 розбирався в радіо-, відеоапаратурі та мав з цього додатковий заробіток.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що проживала з ОСОБА_5 у сусідніх квартирах по вул. Морозова, 1-а. Допомагала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по господарству, оскільки остання також була інвалідом. Після того як ОСОБА_7 уїхала, до ОСОБА_5 приходили соціальні працівники. У ОСОБА_5 не було потреби в грошах. Він зробив ремонт, придбав нові меблі, часто їздив в санаторії та давав сусідам гроші в борг. Його часто відвідував онук. ОСОБА_1 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що проживала у сусідніх квартирах з ОСОБА_5 Про те, що у ОСОБА_5 є брат вона не чула і його не бачила. ОСОБА_4 вона бачила часто. Ремонт в квартирі ОСОБА_5 допомагали робити його діти.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_1 є його дядька. З 2005 року він по 4-5 разів на місяць відвідував ОСОБА_5, привозив його їжу, яку готувала мати. Гроші на продукти залишав ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1 повертався з рейсу, то він допомагав брату, возив його до лікарів, покупав медичні препарати, зробив індивідуальне опалення в квартирі. По квартирі ОСОБА_5 пересувався самостійно. До нього часто приходив онук. Інших осіб у ОСОБА_5 він не бачив.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що ОСОБА_1 з 2007 року проживав в м. Бердянську та доглядав за братом. До 2005 року ОСОБА_5 проживав із ОСОБА_7, його відвідував онук та соціальні працівники. В останні роки життя до ОСОБА_5 почали приходити його доньки. В осени 2013 року ОСОБА_5 на автомобілі приїздив до них у село, не на що не скаржився, допомоги не просив. Проте були видно, що його щось турбує. Зі слів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 їй відомо, що останній допомагав брату продуктами харчування та ліками.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що з 1980-х років був знайомий з ОСОБА_5 та часто був у нього вдома. Років сім ОСОБА_5 проживав із ОСОБА_7. В цей час доньок ОСОБА_5 він не бачив. Коли ОСОБА_7 уїхала, до ОСОБА_5 почали приходити соціальні працівники. ОСОБА_5 з ОСОБА_1 приїздили до нього в гості на автомобілі ОСОБА_5 або на автомобілі ОСОБА_1 В останні роки до ОСОБА_5 почав приходити його онук, залишався у нього ночувати.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що з 2004 по 2014 рік проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 Декілька разів була в квартирі ОСОБА_5, але здебільшого останній сам приїздив до них. Вона готувала їжу а ОСОБА_1 возив її брату. ОСОБА_5 казав, що донькам ніколи його доглядати, а онук його відвідує.

Заслухавши учасників судового засідання, допитав свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.02.1981 року ОСОБА_5 отримав виробничу травму, внаслідок якої втратив професійну працездатність на 100% та йому була встановлено І група інвалідності.

27.01.2014 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №284800 (а.с. 45).

Спадкоємцями першої черги за законом та такими, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_2 та його онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом і також подав до Бердянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 8).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимогу про визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги він обґрунтовує тим, що в останні роки життя ОСОБА_5 він піклувався про нього, возив до лікарів, допомагав продуктами харчування, ліками та грошовими коштами, оскільки ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечувати умови свого життя.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази перебування спадкодавця у безпорадному стані, а також відсутні будь-які докази того, що позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував чи надавав іншу допомогу спадкодавцю.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 до 1994 року проживав з родиною, з 1995 року по 2001 рік проживав з іншою жінкою (ОСОБА_7). Йому допомагали по господарству сусіди та родичі.

Відповідно до довідки від 12.02.2014 року №138 (а.с. 91) ОСОБА_5 знаходився на платному обслуговуванні в комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» з 01.03.2011 року по день смерті 27.01.2014 року (а.с.92- 96).

ОСОБА_5 проходив систематичні медичні огляди щодо придатності до керування транспортним засобом. Відповідно до пояснень свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів, ОСОБА_5 до осені 2013 року самостійно керував автомобілем, відвідував громадські заходи, їздив з родиною та знайомими в різні міста України, навіщав друзів та родичів.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 отримував пенсію, страхові виплати з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та матеріальну допомогу з ВАТ «Бердянський завод залізобетонних виробів-4». (а.с. 87, 97, 117, 164 172, 181 185).

За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач не довів сукупність тих юридичних фактів, з якими ч. 2 ст. 1259 ЦК України пов'язує виникнення у спадкоємця за законом наступних черг одержати право на спадкування за рішенням суду зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, у зв'язку з цим приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 60 , 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 109, 110, 111, 141 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко