Справа № 636/4332/15-ц
Провадження № 2/636/2023/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дьоміної О.П.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 12.11.2007 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис №37. Від шлюбу є неповнолітній син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживатиме після розірвання шлюбу разом із матірю.

Причиною розірвання шлюбу ОСОБА_1 у позові зазначила, що спільне життя не склалося, сторони не знаходять взаєморозуміння. Також, позивач вказує, що відповідач зловживає спиртними напоями, вдома влаштовує скандали, підіймає руку на позивачку, щоразу погрожуючи фізичною розправою у присутності неповнолітньої дитини, що дуже погано впливає на розвиток останнього.

Шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені, сторони проживають окремо, мають різний бюджет сімї. На думку позивача, примирення та збереження шлюбу не можливо.

Також, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати та оплату послуг адвоката.

Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.19).

Від відповідача також надійшла заява до суду про розгляд справи за його відсутності та про те, що він визнає позовні вимоги (а.с.20).

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано.

За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 12.11.2007 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис №37 (а.с.4). Від шлюбу народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №105934, виданим Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області 12.12.2007 року (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, з питання проживання спільної дитини досягнута згода, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім та їх дитини інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу.

Позивачкою оплачено судовий збір у сумі 487,20 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.1).

При цьому, суд відмовляє позивачці в задоволенні вимог про стягнення на її користь з відповідача суми сплаченого нею судового збору, оскільки судом вирішувалось питання про розірвання шлюбу, а не про поновлення порушених прав позивачки. Крім того, відсутні обґрунтування даної вимоги та докази того, що саме з вини відповідача розпався шлюб і що позивачка була вимушена подати позов про розірвання шлюбу.

Статтею 84 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та ін.), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону.

Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу надані лише квитанція б/н від 10.09.2015 року про сплату за складання позовної заяви від ОСОБА_1 та витяг з договору від 10.09.2015 року про надання правової допомоги. Однак, такими документами можуть вважатись договір про надання правової допомоги, укладений до початку надання допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, оформлених у встановленому законом порядку. Натомість позивачем надана квитанція, про те, що вона 10.09.2015 року сплатила 250 грн. адвокату ОСОБА_4 за складання позовної заяви, однак не зазначено якої саме. В наданому витягу з договору від 10.09.2015 року про надання правової допомоги також жодним чином не зазначено, про ведення якої саме справи йдеться мова, які саме роботи як адвокатом виконані згідно умов договору.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у зв'язку із недоведеністю належними та допустимими доказами складу та розміру таких витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174 ч. 4, 197 ч. 2, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованому 12.11.2007 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис №37.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат, повязаних із сплатою судового збору у розмірі 487,20 грн. та оплатою послуг адвоката у розмірі 250,00 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя: