УХВАЛА

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відділ державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, відділ державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, відділ державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області, про визначення розміру заборгованості за аліментами та її стягнення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2005 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг повноліття. Відповідач ухилявся від виконання обов'язків по утриманню сина, має заборгованість за аліментами та оспорює його розмір.

З урахування зазначеного та положень з ч. 4 ст. 195 СК України позивачі просили визначити розмір заборгованості за аліментами за період з 14 січня 2010 року по 7 серпня 2014 року в сумі 22 412 грн 65 коп. і стягнути на їх користь указану суму.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено заборгованість ОСОБА_5 за аліментами на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 1 листопада 2014 року у розмірі 20 979 грн 01 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2015 року рішення та ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача за указаний період виникла заборгованість за аліментами на утримання сина та визначив її розмір.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що заборгованість відповідача за аліментами на користь позивачки станом з 14 січня 2013 року, визначена державним виконавцем у розмірі 5 880 грн 03 коп., який не спростований сторонами, тому відсутні правові підстави для визначення його у судовому порядку.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2005 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 який є повнолітнім.

Виконавчий лист, виданий на підставі указаного рішення суду з 2005 року знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції, однак у 2006 році за заявою позивачки виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». На протязі 2007-2009 років відповідач сплачував аліменти добровільно.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2012 року задоволено заяву позивачки про видачу дублікату виконавчого листа згідно указаного рішення, який був виданий останній 27 грудня 2012 року, та на підставі якого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

У п. 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось їх стягнення.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та заперечення проти апеляційної скарги, позивачка посилалась на те, що розмір заборгованості державним виконавцем визначений невірно.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про наявність боргу та спору щодо його розміру до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав.

При цьому апеляційний суд допустив суперечливі висновки. Так, зазначивши що державний виконавець невірно визначив заборгованість по аліментам за період з 14 січня 2010 року по квітень 2013 року, хоча вірно визначив таку заборгованість за період з 14 січня 2013 року по квітень 2013 року, разом з тим відмовив у позові. Отже, висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик