Справа №461/8606/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Підлужний Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради за участю третьої особи: Львівського комунального підприємства «Айсберг», Управління комунальної власності Львівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні приміщення, визнання права власності на нежитлові приміщення, суд,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням покликаючись на те, що вона являється власником квартири №11 в будинку №4 на вул ОСОБА_6 у м.Львові, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житлом.

18.08.2015р. позивачка уточнила заявлені вимоги, в яких просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення першого поверху в будинку №4 на пл.Ген.Григоренка у м.Львові, позначене під індексом 30а-1 загальною площею 55,1 кв.м. Частка:1/1. В обґрунтування поданих уточнень покликається на те, що у звязку з тим, що в них велика сімя?житлової площі для задоволення житлових потреб є вкрай недостатньо, тому з 2000 року користується спірним підсобним приміщенням для зберігання побутових речей, яке було безгосподарне, збирались бомжі, неодноразово виникали загрози пожеж ; за власні кошти відремонтувала,поставила двері і привела до належного стану. Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області зафіксував факт постійного користування сімєю з 2000 року по даний час нежитловим приміщенням на першому поверсі будинку №4 на пл. Ген.Григоренка у м.Львові. Спірне приміщення належить Львівській міській раді, до якої вони неодноразово звертались з приводу узаконення користування, однак, це питання відповідачем не вирішується. Вважає, що у звязку із добросовісністю своїх дій набула право володіти нерухомим майном відповідно до ст..344 ЦК України.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому засіданні, вимоги позову заперечив ; разом з тим, визнав, що позивачка та члени її сімї дійсно понад 15 років добросовісно користуються спірним нежитловим приміщенням; підтримують його належному стані і це не порушує інтереси інших осіб.

Представник третьої особи - ЛМКП «Айсберг» в судове засідання не зявився; подав суду письмові заперечення, в яких зазначає, що вимоги є безпідставними, в задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча були попереджені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. Подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності.

Представник третьої особи-Управління комунальної власності в судове засідання не з»явився ; про час розгляду справи був належно повідомлений.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши думку учасників судового засідання, зясувавши дійсні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що у позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

В силу ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно.

Із аналізу даної норми права випливає, що предметом доказування в даному спорі є добросовісність володіння; відкритість володіння;давність та безперервність володіння;законність обєкту володіння.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Судом встановлено, що квартира №11 в будинку №4 на пл. Ген.Григоренка в м.Львові належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування квартири від 04.10.2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованому в реєстрі за №515, та на підставі Витягу про державну реєстрацію прав №35932562 від 22.10.2012 року, виданому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Житло складається із двох житлових кімнат та кухні /житлова площа- 44,6 кв.м.; загальна-72,3 кв.м./

Відповідно до Акту від 27.08.2015 року, складеному комісією ЛКП «Айсберг» встановлено, що в квартирі №11 на пл.Григоренка, 4 в м.Львові з 1990 року по 2014 рік фактично проживають ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 .

Із поверхового плану І-го поверху будинку №4 на пл. Ген.Григоренка в м.Львові було встановлено, що на першому поверсі вказаного будинку під літерою 30А-1 знаходиться нежитлове приміщення площею 55,1 кв.м.

Встановлено, що з 2000 року позивачка добросовісно користується спірним нежитловим приміщення, використовуючи його як підсобне для зберігання речей домашнього вжитку, враховуючи відсутність в неї підвального чи іншого підсобного приміщення та житлово-побутових умов мешканців кв.№11 на пл. Г.Григоренка, 11 в м.Львові.

Інші мешканці квартир вказаного будинку не оспорювали права користування позивачки зазначеним нежитловим приміщенням і на таке не претендували; таке користування було добросовісним, відкритим і безперервним.

Враховуючи, що це приміщення тривалий час до 2000 року ніким не використовувалось, фактично було безгосподарним, ОСОБА_1за власні кошти провела в ньому ремонт, поставила двері,і користуючись таким 15 років, постійно підтримує його у належному стані.

В результаті суд, оцінивши зібрані та перевірені докази в судовому засіданні в сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі. В результаті суд вирішив позов задоволити, визнати громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: м.Львів, вул.Сигнівка, 11/62.

Наведені судом обставини стверджуються долученими до справи матеріалами Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ, даними дільничного інспектора Фединець І.І., поясненнями сусідів та мешканців будинку № 4 на пл..ОСОБА_6 в м.Львові, з яких вбачається, що ОСОБА_1 з 2000 року добросовісно користується нежитловим приміщенням площею 55,1 кв.м. на поверховому плані під літерою 30А-1; дані докази не викликають у суду сумніву у їх об'єктивності.

Як вбачається із листа ЛМКП «Айсберг» від 26.08.2015р. №819 будинок №4 на пл. ОСОБА_6 у власності ЛМКП «Айсберг» не перебуває, відтак,комунальне підприємство відмовило позивачу у вирішенні питання щодо процедури узаконення спірного нежитлового приміщення.

Виходячи із норми ст.344 ЦК України , особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, тобто, в цьому випадку - Львівська міська рада.

Відповідач у даному спорі ЛМР, заперечуючи позов, разом з тим, не оспорює факту добросовісного користування ОСОБА_1 спірним приміщенням з 2000 року.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів про належність спірного приміщення станом на 2000 рік Львівській міській раді чи іншому власнику та не спростував доводів позивача щодо статусу приміщення.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, оскільки ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, відтак, набула право власності на це майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, суд , -

в и р і ш и в :

позовні задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення першого поверху в будинку номер №4 на пл. Генерала Григоренка у м. Львові, позначені під індексом 30а-1 загальною площею 55,1 кв.м. Частка: 1/1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.