УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 13 жовтня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №CNL-В00/242/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 тис. доларів США на строк до 12 жовтня 2016 року.

18 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ML-В00/054/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 16 138, 50 доларів США на строк до 13 березня 2023 року.

На підставі договорів поруки №СR-В00/242/2006 від 13 жовтня 2006 року, №SR-В00/054/2008 від 18 березня 2008 року, укладених між банком та ОСОБА_4, остання поручилася за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його зобов'язань за кредитними договорами.

Правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» є ЗАТ «ОТП Банк». Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» є ПАТ «ОТП Банк».

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги за вказаними кредитними договорами.

ОСОБА_3 взяті себе зобов'язання за кредитними договорами не виконує, станом на 6 листопада 2014 року заборгованість за кредитним договором №CNL-В00/242/2006 становить 16 801, 49 доларів США, що еквівалентно 226 769, 71 грн., 827 710, 20 грн. сума пені та за кредитним договором №ML-В00/054/2008 заборгованість становить 17 270, 30 доларів США, що еквівалентно 233 097, 23 грн. та 850 805, 75 сума пені, яку позивач і просив стягнути із відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору №CNL-В00/242/2006 від 13 жовтня 2006 року, забезпеченим договором поруки №СR-В00/242/2006 від 13 жовтня 2006 року у розмірі 16 801, 49 доларів США, що еквівалентно 226 769, 71 грн. з яких: заборгованість за кредитом 13 662, 66 доларів США, що еквівалентно 184 404, 92 грн.; заборгованість по відсоткам у розмірі 3 138, 83 доларів США, що еквівалентно 42 364, 78 грн.; пеня у розмірі 226 769, 71 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору №ML-В00/054/2008 від 18 березня 2008 року, забезпеченим договором поруки №SR-В00/054/2008 від 18 березня 2008 року у розмірі 17 270, 30 доларів США, що еквівалентно 233 097, 23 грн. з яких: заборгованість за кредитом 14 614, 28 доларів США, що еквівалентно 197 248, 93 грн.; заборгованість по відсоткам у розмірі 2 656, 02 доларів США, що еквівалентно 35 848, 30 грн.; пеня у розмірі 233 097, 23 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 13 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №CNL-В00/242/2006, згідно з яким позичальник отримав кредит в сумі 16 тис. доларів США на споживчі цілі, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 13, 99% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 12 жовтня 2016 року.

18 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ML-В00/054/2008, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 16 138, 50 доларів США на оплату комісії банку та споживчі цілі, зі сплатою плаваючої процентної ставки (фіксований відсоток в розмірі 5,99% річних + FIDR), з строком повернення до 13 березня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CNL-В00/242/2006 від 13 жовтня 2006 року цього ж дня між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №СR-В00/242/2006, згідно з яким остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_3 його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором у в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники (п.п.1.1, 1.2 договору поруки).

18 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №SR-В00/054/2008, згідно з яким остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_3 його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором №ML-В00/054/2008 від 18 березня 2008 року, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники (стаття 1 договору поруки).

У порушення умов укладених кредитних договорів позичальник ОСОБА_3 своїх зобов'язань належним чином не виконує, а саме не сплачує кредит та відсотки за користування кредитом.

ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав і обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна».

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», договору про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами №CNL-В00/242/2006 від 13 жовтня 2006 року, №ML-В00/054/2008 від 18 березня 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що встановити розмір заборгованості поза межами строків позовної давності неможливо. Крім того, позивачем не доведено, що він має право вимоги до відповідачів.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитними договорами не виконує, а тому є всі підставі для стягнення з нього та поручителя у солідарному порядку заборгованості за кредитними договорами.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов кредитного договору №CNL-В00/242/2006 від 13 жовтня 2006 року погашення заборгованості здійснюється 12 числа кожного місяця по 250, 25 доларів США.

Відповідно до умов кредитного договору №ML-В00/054/2008 від 18 березня 2008 року погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами протягом строку дії кредитного договору.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Представник ОСОБА_3 в суді першої інстанції подав заяву про застосування строків позовної давності, зазначав, що останні платежі за кредитними договорами були здійснені ОСОБА_3 12 серпня 2009 року.

Апеляційний суд на вищевикладене уваги не звернув, не перевірив належним чином розрахунків позивача.

Крім того, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не з»ясував чи перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг» в установленому законом порядку право вимоги стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами.

Таким чином, враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду потрібно скасувати, а справу направити на новий розгляд до цього суду, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко