У х в а л а

іменем україни

4 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання незаконними дій відповідача відносно зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту, збільшення відсоткової ставки, нарахування до сплати безпідставних коштів та заборону вчиняти такі дії в подальшому за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») відносно зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту, збільшення відсоткової ставки, нарахування до сплати безпідставних коштів та заборону вчиняти такі дії в подальшому.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії ПАТ «Дельта Банк» відносно зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору від 9 червня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» та збільшення відсоткової ставки, а також нарахування до сплати безпідставних коштів неправомірними.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 лютого 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року скасувати, справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 лютого 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_1

16 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу на вищевказане судове рішення.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без руху і запропоновано заявнику сплатити судовий збір.

На виконання вимог вищевказаної ухвали 18 березня 2015 року представником ПАТ «Дельта Банк» було надіслано до суду заяву про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав несплати судового збору.

Проте, висновки апеляційного суду зроблені з порушенням норм процесуального права.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

За ч. 2 ст. 297 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st297> до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу, тобто апеляційна скарга залишається без руху.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

З матеріалів справи убачається, що заявник зазначив підстави, з яких він підлягає звільненню від сплати судового збору, та надав відповідні докази.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час подання банком апеляційної скарги та сплату судового збору, від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Апеляційний суд вищевказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st342>, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st342>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик