У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Стефанишин М.М.,

при секретарі судового зсідання ОСОБА_1,

за участі представника боржника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, подання головного державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України гр.ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

З подання головного державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4, Ужгородського міськрайонного управління юстиції вбачається, що у останнього на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 42875840 з виконання виконавчих написів №436 від 19.05.2011 року, на суму 80 000, 00 грн., № 671 від 03.08.2011р. на суму 40 000,00 грн ,№220 від 22.03.2012р. на суму 68 289,73 грн, виданих приватним нотаріусом ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Оптіс-К» заборгованості на суму 188 289,73 грн.

Державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2015року, № № 48428480, 48428681, 48428782 та надано боржникові строк на самостійне виконання рішення суду до 19.08.2015 року, проте рішення боржником не виконано. Як зазначено в поданні, 10.03.2014 року державним було здійснено виїзд за місцем проживання боржника (с.Минай, вул.І.Франка,13) , боржника не виявилося вдома, що не надало можливості перевірити майновий стан боржника за місцем проживання.

Державним виконавцем було надіслано запити до відповідних установ з метою перевірки майнового стану боржника. На які отримані відповіді про відсутність майна та земельних ділянок у боржника. 01.04.2014року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку разом з супровідним листом скеровано боржнику.

Як зазначено у поданні державного виконавця, боржник ОСОБА_2 за викликом до державного виконавця не зявляється, однак, жодних актів та наявне підтвердження про направлення поштовим відправленням виклику боржнику, підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання виконавчого документа до суду не надано.

У відповідності до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу», заявник просить суд винести ухвалу, якою встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим документом.

Згідно ст. 377 -1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Державний виконавець у судове засідання не прибув, хоча про дату та час розгляду подання, судом був належним чином повідомлений, у поданні не зазначив про розгляд справи без його участі.

Представник боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, подав до суду заперечення та просив відмовити у задоволенні подання РВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, посилаючись на доводи викладені в письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали подання, заслухавши пояснення представника ОСОБА_2-ОСОБА_3, суд приходить до наступного висновку.

З подання головного державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 вбачається, що у останнього на виконанні знаходиться виконавче провадження №42875840 по примусовому виконанні виконавчих написів №436 від 19.05.2011, на суму 80 000,00 грн., № 671 від 03.08.2011 р. на суму 40 000,00 грн, № 220 від 22.03.2012р. на сму 68 289.73 грн .

Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржникові строк на самостійне виконання рішення суду до 19.08.2015 року, проте, рішення боржником на час внесення подання не виконано. В поданні зазначено, що 01.04.2014 року було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, однак, суду не надано зазначеної постанови та доказів направлення останньої боржнику.

Державним виконавцем зазначається, що ним було надіслано запити до відповідних установ з метою перевірки майнового стану боржника , однак останні в матеріалах подання відсутні.

Боржник за викликом до державного виконавця не зявився, однак, до суду не надано жодних доказів та підтвердження про направлення поштовим відправленням виклику боржнику тим самим не встановлено, що боржник ухиляється від виконання виконавчого документа.

Як зазначено у листі від 01.02.2013 Верховного суду України "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)". За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Таким чином, ст. 377- 1 ЦПК є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Однак, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження ОСОБА_2, тільки на те, що останній має боргові зобов'язання перед ТОВ «Оптіс-К»..

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного судового рішення були винесені 12.08.2015 року, та надано строк боржнику у добровільному порядку виконати до 19.08.2015року, жодних доказів надіслання боржнику зазначених постанов про відкриття виконавчого провадження до суду не надано.

Всупереч вимогам ст.10 ЦПК України державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_2 має всі реальні можливості виконати покладені на нього рішенням зобовязання. Наявна в матеріалах справи розписка від 21.06.2012 року лише свідчить, що ОСОБА_2 ознайомлений з виконавчим написом та зобовязався виконувати його по мірі можливості.

Будь-яких доказів, що боржник має намір ухилитися від виконання рішення суду саме шляхом виїзду за межі України суду не надано, а наявність паспорту громадянина України для виїзду за кордон неє підтвердженням виїзду за кордон.

Враховуючи те, що до матеріалів справи не було долучено належних та вагомих доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків, суд приходить до висновку що подане до суду подання не підлягає до задоволення, як таке, що не містить належні обґрунтування застосування відповідного заходу задля виконання покладених на нього як боржника обов'язків.

Окрім цього, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження ОСОБА_2, тільки на те, що останній має боргові зобов'язання. Таким чином, оцінюючи представлені суду докази, суд не вбачає об'єктивних підстав для того, що боржник саме ухиляється від сплати заборгованості, що виникла за виконавчим листом та виконавчими написами, що були видані Ужгородським міськрайонним судом, та приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а тому не має підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві його виїзду за кордон.

Крім того, на думку суду, обмеження у праві виїзду за межі України є крайньою мірою, спрямованою на забезпечення виконання рішення суду, оскільки обмежує конституційно закріплені права громадянина.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 1, 11 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання Районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6