У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - державний нотаріус Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян Віолетта Грачиківна, про визнання договору довічного утримання недійсним, за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_8 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є важко хворою, літньою людиною, потребує постійного стороннього догляду та контролю. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 06 грудня 2013 року, ОСОБА_5 визнано недієздатним, а її призначено його опікуном.

У 2005 році батько проходив лікування в Харківській клінічній лікарні № 7, де йому було поставлений діагноз «ішемічний інсульт (лакунарний) в вертебро-базилярному басейні з лівосторонньою сенсопірамідною недостатністю на фоні дисцикуляторної атеросклеротичної та гіпертонічної енцефалопатіїї», також у неврологічному статусі зазначено про дезорієнтацію у місті і часі, зниження пам'яті.

Після цього у батька почали траплятися випадки провалів у пам'яті, втрати орієнтації у місті та часі і в подальшому стан його здоров'я погіршувався.

У 2007 році померла ОСОБА_9 − її мати і дружина ОСОБА_5

З цього часу, враховуючи важкий стан здоров'я батька, вона здійснює постійний догляд за ним, матеріально забезпечує всім необхідним. 03 вересня 2012 року вона знайшла батька в квартирі у непритомному стані. Лікарями швидкої допомоги він був доставлений до 4-го неврологічного відділення Харківської міської клінічної лікарні № 7, де перебував на стаціонарному лікуванні до 21 вересня 2012 року з діагнозом «ішемічний інсульт (лакунарний) в вертебро-базилярному басейні з вестибуло-атактичним синдромом. Порушення пам'яті. Дезорієнтація у місці та часі». 24 липня 2013 року батько знов потрапив до лікарні, де перебував до 02.08.2013 року .

У 2013 році вона випадково серед речей батька знайшла договір довічного утримання від 24 січня 2012 року . На всі намагання з'ясувати у батька обставини укладення цього договору він відповідав, що нічого не пам'ятає і нічого не знає про цей договір.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2015 року скасовано, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір довічного утримання, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 24 січня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 6-153.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st304>, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позову та наявності підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, для визнання правочину недійсним, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 678 ОСОБА_5 в момент вчинення спірного правочину за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко