Справа № 301/1194/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого : Власова С.0.,

суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі : Рогач О.Я.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 пред'явила до своєї дочки - ОСОБА_1 позов про стягнення довічно аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно з на її утримання. Позов мотивувала тим, що вона непрацездатна, отримує мінімальну пенсію по віку, а відповідачка категорично не бажає допомагати їй матеріально

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила задовольнити позов.

Рішенням Іршавського районного суду від 20 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено, з тих підстав, що сам по собі факт непрацездатності позивачки не зумовлює обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність у позивачки потреби в отриманні матеріальної допомоги від ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, та що її позовні вимоги є доведеними.

Позивачка в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідачка апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних

лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, 1950 р. н., проживає з своїми дітьми: сином -ОСОБА_3,1973 р.н., дочкою -ОСОБА_1,1978 р.н. та внучкою -ОСОБА_4, 1997 р.н., в АДРЕСА_1 і отримує довічну пенсію по віку.

Дані обставини стверджується довідкою Кушницької сільради та її пенсійним посвідченням, (а.с. 3, 4).

Згідно ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, матеріалами справи стверджується, що на даний час через відсутність роботи відповідачка ніде не працює, не займається підприємницькою діяльністю на території Кушницької сільради та утримує свою доньку - ОСОБА_4,1977 р.н.

В одному будинку разом і сторонами по справі живе повнолітній син позивачки - ОСОБА_3.

Позивачка не є нікчемною, не є інвалідом, її стан здоров»я є звичайним для її віку (а.с.6 ), знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з 2001 року з діагнозом гіпертонічна хвороба 11 ст. та дисциркулярна енцефалопотія (а.с. 7).

Однак обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявності у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

За вищенаведених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сам по собі факт непрацездатності позивачки не зумовлює виникнення у ОСОБА_1 обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність у позивачки потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю в отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

У той же час, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує на час вирішення спору в сумі 1059,34 грн. (а.с.4-5) перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивачка -949 грн.

Разом із тим у матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на лікування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не довела ті обставини на які вона посилалась у позові, а саме, що вона має потребу в отриманні матеріальної допомоги, та необхідності отримання її саме від відповідачки за умови наявності інших повнолітніх дітей.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи..

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :