Справа № 415/1658/15-ц
Провадження № 2/415/1203/15
15.07.15 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Павлові О.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -
ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.
Тобто на момент подання позовної заяви загальний борг ОСОБА_3 з врахуванням індексу інфляції та три відсотка річних складає 25 222, 12 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, підтвердив факти, викладені в позовній заяві, та просив позов задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи, викладені в позовній заяві, та просив суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією розписки від 25.12.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 11 500 грн. для поповнення фінансових коштів на підприємстві «ПП Монтажстрой», грошові кошти зобовязався повернути до 15.03.2012 року.
Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений строк не повернув.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1, згідно з розпискою від 25.12.2011 року, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 25.12.2011 року у сумі 11 500 грн.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_3 прострочив виконання взятих перед ним зобовязань по поверненню суми позики, тому окрім суми боргу він має також сплатити відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання.
Суд погоджується з даними вимогами позивача, оскільки вони ґрунтуються на законі та перевіривши правильність розрахунку 3 % річних за від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних за від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання підлягають задоволенню у повному обсязі.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення боргу в сумі 11 500 грн. з урахуванням 3 % річних за від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання, що в загальній сумі становить 25 222грн. 12 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.359346131.1 від 12.03.2015 року та № 0.0.359740622.1 від 13.03.2015 року про сплату судового збору у розмірі 252,22 грн.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 252,22 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у сумі 25 222 (двадцять пять тисяч двісті двадцять дві) гривні 12 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 252 (двісті пятдесят дві) гривні 12 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА