Справа № 278/1082/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Житомирський районний суд Житомирської області

у складі головуючої - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Барабанової Л.С., позивача, представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, виданих позивачу та відповідачу, визнання права власності на земельні ділянки за сторонами, третя особа Управління Держземагентва у Житомирському районі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2А.( треті особи державне підприємство «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Житомирська районна державна адміністрація) про визнання недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею по 0,05 га на території Іванівської сільської ради, що видані сторонам, їх скасування і визнання за останніми право власності на ці земельні ділянки. У кінцевій редакції свого позову, ОСОБА_1Г змінив третю особу. Вимоги, з посиланням на ст.153 ЗК України, мотивує тим, що при виготовленні технічної документації на право власності сторін на спірні земельні ділянки та видачі державних актів, було допущено помилку, внаслідок якої відповідачу видано державний акт на земельну ділянку, якою фактично користується та належить позивачу. Проте на своєї земельній ділянці позивач за власні кошти побудував житловий будинок, а з причин плутанини, цей будинок розташований на земельній ділянці відповідача. Захистити своє право позивач може лише в суді.

Вимоги були підтримані позивачем та його представником. ОСОБА_1 пояснив, що під час спільного проживання із відповідачем, без реєстрації шлюбу, позивач за власні кошти придбав земельну ділянку розміром 1000 кв. м., яку поділив з ОСОБА_2 На земельній ділянці останньої він збудував фундамент, а на своєї частині житловий будинок. Проте позивач не може зареєструвати право власності на житловий будинок, оскільки з причин помилки у державних актах, будинок знаходиться на земельній ділянці відповідача. Провести обмін земельними ділянками за згодою із ОСОБА_2 відмовився, вимагаючи останню сплатити йому кошти за побудований ним фундамент. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала. Стверджувала, що придбана сторонами спірна земельна ділянка для ведення селянського господарства, було поділена між ними та встановлена межа у присутності позивача. Останній неодноразово виготовлював державні акти, був обізнаний у місці розташуванні своєї земельної ділянки, але безпідставно зайняв земельну ділянку ОСОБА_2 Восени 2013 року вона виявила, що позивач зайняв іі частину земельної ділянки побудував житловий будинок з гаражем та камяний паркан. Позивач надав недостовірні відомості до інспекції архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, у подальшому його притягнуто до адміністративної відповідальності. Просила відмовити у задоволенні позову за спливом строку давності та за безпідставністю позовних вимог.

Третя особа до суду не з»явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини.

Суд розглядає позов у межах заявлених вимог на засадах змагальності та диспозитивності і на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.09.2010 ( кадастровий номер :06:000:1040), укладеного між ОСОБА_3В.(продавець) ОСОБА_1 і ОСОБА_2В (покупці), останні прийняли у власність у рівних частках земельну ділянку площею 1000 кв.м. на території Іванівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Даний правочин є чинним (а.с.4-9).

У ст.131 ЗК України передбачено набуття право власності на земельні ділянки на підставі цивільно правових угод. Наведене кореспондується із вимогами ч.1 ст.328 ЦК України. Таким чином ОСОБА_1 і ОСОБА_2В у законний спосіб набули право власності по 500 кв.м. кожний наведеної земельної ділянки за вказаним договором.

Згідно зі ст.125 ЗК Україїни, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а ст.126 ЗК України (в редакції на час отримання земельних ділянок сторонами) встановлено, що таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі 1999 року, чинної на час отримання сторонами державних актів, було встановлено, що довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.

Окрім цього проводиться перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки(п.2.4).

З дослідженого судом технічної документації на виготовлення державного акту ОСОБА_2 вбачається, що межові знаки на її земельну ділянку передавалися у присутності позивача, був також встановлений каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, виготовлений кадастровий план земельної ділянки відповідача та наданий кадастровий номер :06:000:1039.Отримала державний акт від 21.05.2012 ЯМ505604, своє право власності зареєструвала На момент розподілу земельної ділянки будь яких споруд, будівель на земельній ділянках не відображено(а.с.73-77).

Позивач також виготовив державний акт 02.03.2011 року, за кадастровим номером :06:000:1038, з якого вбачається, що його земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 02.02.2012 позивач знову отримав аналогічний державний акт за таким же кадастровим номером(а.с.10,11). Жодних споруд на земельній ділянці позивача також не було. А тому твердження позивача, що під час виготовлення державних актів були переплутані земельні ділянки не знайшло свого документального підтвердження в суді.

З аналізу наведених норм вбачається, що ними встановлений нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, а тому підстав для визнання недійсними державних актів судом не встановлено. Окрім цього державні акти на право власності сторін на землю видано на підставі договору купівлі продажу від 10.09.2010, а тому вирішення питання про правомірність видачі державних актів безпосередньо залежить від законності даного правочину. Наведений договір позивач не оскаржував.

Висновком експерта від 23.12.2014 за результатами проведення судової будівельної-технічної та земельно-технічної експертизи встановлена наявність двоповерхового житлового будинку та одноповерхової прибудови на земельній ділянці ОСОБА_4 (а.с.47-54). ЦІ обставини сторони не заперечують.

Проте факт самовільної побудови позивачем житлового будинку на земельній ділянці ОСОБА_2 не може бути належними доказом та підставою для визнання державного акту останньої не дійсним. Окрім цього відповідно до ч.1 ст. 91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням. Цільове призначення спірних земельних ділянок не передбачає будівництво житлового будинку. Генеральний план забудови спірної земельної ділянки Іванівською сільською радою також не виготовлявся, рішення про присвоєння юридичних адрес спірним ділянкам не приймались, а тому така адреса, як «бул.№12 по вул.. Житомирська» в с. Іванівка та на території Іванівської сільської ради Житомирського району та області не існує (а.с.77-78).

Керуючись: ст. 1 ЗУ «Про землеустрій» ст. ст. 20, 21, 78, 81, 91, 96 153 ЗК України , ст.ст. 15,16, 316, 319, 321 328 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. Г. Баренко