АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2024/8708/2012
Провадження № 22-ц-/790/5595/15 Головуючий І інстанції: Бородіна О.В.
Категорія: земельні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Шевченка Н.Ф., Кокоші В.В.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Адміністрація Ленінського району Харківської міської ради, Територіальна громада Харківської міської ради про визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою між власниками, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Харківська міська рада про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, який в подальшому уточнили, та просили визначити порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, виділивши позивачам в користування на належну їм об'єднану частку 159/400 частин в житловому будинку житлову кімнату 4-2 площею 11,4 кв.м., житлову кімнату 4-3 площею 14,6 кв.м., житлову кімнату 5-3 площею 19, 1 кв.м., кухню 4-4 площею 16,7 кв.м., тамбур 4-8 площею 3,1 кв.м., надвірні будівлі вбиральню И, огорожу № 5, частину огорожі № 6, ворота № 7, колодязь № 10, зливну яму № 11, а також визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 відповідно до належних сторонам частин наступним чином:

-виділити позивачам в користування на належні їм 159/400 частин, земельну ділянку площею 256 кв.м., з яких частина земельної ділянки площею 252,8 кв.м. в особисте користування, ? частину земельної ділянки площею 3,2 кв.м. загального користування позивачів та відповідачки;

-виділити відповідачці в користування на належні їй 53/400 частин земельну ділянку площею 85 кв.м., з яких земельна ділянка площею 81,8 кв.м. в особисте користування, ? частину земельної ділянки площею 3,2 кв.м. в загальне користування позивачів та відповідачки, а також визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на прибудову А1-2 в порядку ст. 357 ч. 4 ЦК України, яка була збудована нею за власний рахунок.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що 30 листопада 1991 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5.

15 листопада року подружжя ОСОБА_5 придбали 53/100 частини житлового будинку з відповідноючастиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1.

Право власності за договором купівлі-продажу було зареєстровано за ОСОБА_5. 47/100 частин вказаного житловогобудинку належало на праві власності ОСОБА_6.

28 травня 2003 року шлюб між подружжям ОСОБА_5 було розірвано, і за ОСОБА_2 було визнано право власності на 53/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 у вказаному будинку не проживав.

ОСОБА_2 за власні кошти в 2009 році закінчила будівництво прибудови А1-2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, і після смерті відкрилася спадщини на належні йому 53/200 частини житлового будинку.

Спадкоємцями стали його мати - ОСОБА_1, і донька - ОСОБА_8.

На підставі мирової угоди, за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 було визнано в порядку користування за законом після смерті ОСОБА_5 по 53/400 частини житлового будинку. Право власності на прибудову А1-2 в порядку спадкування не визнавалося. Протягом тривалого часу позивачі та відповідачі не можуть вирішити питання стосовно порядку користування 53/100 частинами будинку.

Крім того, ОСОБА_2 просила визнати право особистої власності за нею на прибудову А1-2 в порядку ч. 4 ст. 357 ЦК України, яка збудована нею за власний рахунок.

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, який в подальшому уточнила, та просила встановити порядок користування 53/100 частиною житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, між співвласниками у відповідності з належними їм на праві власності ідеальними частками у спільній частковій власності, а також виділити в користування ОСОБА_1 на 53/400 частини житлового будинку з надвірними будівлями, наступні житлові приміщення у будинку з надвірними будівлями, наступні житлові приміщення у будинку літ. А-1: житлову кімнату 5-3 площею 19,1 кв.м., житлову кімнату 5-2 площею 14,9 кв.м. кухню 5-1 площею 9,9 кв.м., з надвірних будівель: ? частину сараю літ. «З», хвіртку № 1, частину огорожі № 6, залишивши у спільному користуванні трубчатий колодязь № 10, вбиральню, зливну яму № 11, а також виділити в користування приміщення 4-2 - 4-9 позивачам за первісним позовом, а земельну ділянку залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на перебудовані та прибудовані приміщення зведені начебто за власний рахунок, однак бажані позивачем прибудови вказані у технічному паспорті на житловий будинок. Це свідчить на те, що перебудови та прибудови є спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, оскільки здійснювалися за сумісною участю і згодою власників. Тобто ОСОБА_1 вказує на те, що вказані прибудови зведені ще у 2007 році, а ОСОБА_5 помер у листопаді 2008 року.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити порядок користування земельною ділянкою між нею, ОСОБА_4, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 в м. Харкові з урахуванням розміру належної їй, ОСОБА_4, ідеальної частки у праві власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що між нею та відповідачами за зустрічним позовом не досягнуто згоди щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, вона користується меншою частиною, ніж та, яка приходиться на її ідеальну частку у праві власності.

Визначати порядок користування приміщеннями житлового будинку літ. А-1 з надвірними будівлями ОСОБА_4 не бажає, так як вказаний порядок склався фактично.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями що розташований за адресою АДРЕСА_1

-виділено у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 на належну їм об'єднану частку 159/400 частин в житловому будинку літ. А-1 житлову кімнату 4-2 площею 11,4 кв.м., житлову кімнату 4-3 площею 14,6 кв.м., житлову кімнату 5-3 площею 19,1 кв.м., кухню 4-4 плошею 16,7 кв.м., тамбур 4-8 площею 3,1 кв.м.; надвірні будівлі вбиральню літ. "И", огорожу № 5, частину огорожі № 6, ворота № 7, колодязь № 10, зливну яму №11;

-виділено у користування ОСОБА_1 на належну їй частку 53/400 частин в житловому будинку літ. А-1 житлову кімнату 5-2 площею 14.9 кв.м., кухню 5-1 площею 9,9 кв.м., надвірні будівлі сарай літ. "З", хвіртку № 1, частину огорожі № 6.

Земельну ділянку за адресою м. Харків, АДРЕСА_1 - залишити у спільному користуванні.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, житлову кімнату 5-3 площею 19,1кв.м. відповідно до варіанта ІІІ додаткової судової будівельно-технічної експертизи виділити у її користування, а приміщення 4-5 площею 4,1 кв.м., 4-6 площею 1,9 кв.м., 4-7 площею 7,2 кв.м., 4-9 площею 13,0 кв.м. житлового будинку виділити у користування позивачам за первісним позовом, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційних скарг вказують на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

18 липня 2015 року ОСОБА_2 подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 18 червня 2015 року в частині відмови у визначенні порядку користування земельною ділянкою за адресою Харків вулиця Серафімовича, 19 і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити мої вимоги, визначивши порядок користування спірною земельною ділянкою наступним чином:

●виділити позивачам в користування на належні їм 159/400 частин земельну ділянку

площею 256кв.м., з яких частина земельної ділянки площею 252,8кв.м. в особисте користування, 1/2 частину земельної ділянки площею 3.2кв.м. загального користування позивачів та відповідачки;

●виділити відповідачці в користування на належні їй 53/400 частини земельну ділянку площею 85кв.м., з яких земельна ділянка площею 81,8кв.м. в особисте користування, 1/2 частину земельної ділянки площею 3,2 кв.м. в загальне користування позивачів та відповідачки.

Межу земельних ділянок, які пропонується виділити в користування співвласників, прокласти таким чином: по червоній лінії (вул. Серафімовича) від кута огорожі відрізок розміром 3.35м на відстані 1,0м. від кута житлового будинку залишивши ділянку площею 4.6кв.м. у загальному користуванні;

●відрізок АБ прокласти паралельно фасаду житлового будинку розміром 4,6м.;

●відрізок БВ прокласти за лінією розподілу будинку та прибудов:

●відрізок ВГ прокласти по фасаду прибудови літ. а9 розміром 1,5м., залишивши

●земельну ділянку площею 1,8кв.м. у загальному користуванні;

●відрізок ГД прокласти по прямій розміром 5,2м.;

●відрізок ДЖ прокласти по прямій паралельно сараю літ. З розміром 4.45м., поділивши огорожу на відрізки розміром 15,4м. та 12,8м.

Рішення в частині визначення порядку користування будинком з надвірними будівлями залишити без змін.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову про визначення порядку користування земельною ділянкою не оскаржується та не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам цивільного процесуального закону рішення суду відповідає.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції у відповідності до вимог цивільного судочинства повно з'ясував та встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 30 листопада 1991 року по 28 травня 2003 року (а.с.7,9 т.с. І).

В період шлюбу останні придбали 15 листопада 1994 року 53/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_5 (а.с.8 т.с. І).

Інші 47/100 частин вказаного домоволодіння з окремим виходом на той час належали ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, правонаступником якого є ОСОБА_4 (а.с. 88).

Після розірвання шлюбу між подружжям на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2003 року проведено розподіл спільно нажитого майна, визначено право власності за кожним із них на 53/200 частини з надвірними будівлями спірного будинку (а.с.10 т.с. І).

ОСОБА_5 помер в жовтні 2008 року (а.с.13 т.с. І).

Спадкоємцями першої черги стали його мати ОСОБА_1, і донька - ОСОБА_3.

Відповідно до мирової угоди, визнаної Ленінським районним судом міста Харкова ухвалою від 01 грудня 2009 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за останніми було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 по 53/400 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 у м. Харкові, за кожною із них. Право власності внесено в реєстр права власності на нерухоме майно (а.с.15, 16, 57 т.с. І).

За життя ОСОБА_5, останній і ОСОБА_2 (ОСОБА_2) зверталися до виконавчого комітету Ленінської районної у місті Харкові ради за дозволом оформити раніше прибудовані приміщення: 4,4; - V; сарай літ. 3; а також дозволити виконати двоповерхову прибудову розміром 4х4 м. у зазначеному домоволодінні.

За результатами розгляду вказаної заяви виконкому рішення №514 від 07 серпня 2007 року дозволив оформити раніше прибудовану частину приміщення 4-4, площею 10.1кв.м, тамбур V площею - 3,10кв.м. сарай літ. «З» розм. 3,30 х 3,10м у домоволодінні АДРЕСА_2 на ім'я гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_2. Дозволено гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_2 прибудувати до своєї частини будинку двоповерхову прибудову розміром 4,0 х 4,0м у домоволодінні АДРЕСА_2. Зобов'язано власника замовити проектну документацію на прибудову та погодити її чинним порядком. Будівництво виконати у відповідності з будівельними нормами та правилами.

Відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, який було видано 26 червня 2009 року з метою оформлення спадщини (а.с.66 т.с. І) вбачається, що згідно вище вказаного рішення РВК Ленінської райради від 07 серпня 2007 року №514 прибудови «А1-2», частина «а-10» побудовані, ідеальні частки не перерозподілялися.

Наявні матеріали справи не містять належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказів на підтвердження факту проведення будівництва прибудови «А1-2» у відповідності з будівельними нормами та правилами.

Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №439/2011 від 8 квітня 2011 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, що був чинним на період виникнення спору та ухвалення рішення суду, органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат.

Сертифікат, який би засвідчував відповідність об'єкту вимогам проектної документації будівельним нормам, стандартам і правилам, мала право видати тільки Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_1, визначаючи порядок користування 53/100 частинами житлового будинку з надвірними будівлями, суд першої інстанції виходив із того, що прибудова «А1-2» є незакінченим будівництвом, оскільки не була введена в експлуатацію і не була зареєстрована в передбаченому ст.ст. 182, 331 ЦК України порядку, а тому не може враховуватися при визначенні порядку користування будинком і дійшов висновку про необхідність визначення порядку користування будинку між співвласниками у відповідності до ідеальних часток варіанту ІІ судової будівельної експертизи.

Висновок суду ґрунтується на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які учасники процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наявними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, він відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, погоджується з нормативно-правовими актами, зазначеними у рішенні.

На виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд першої інстанції привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність підстав для визначення порядку користування спірним будинком саме за варіантом ІІ, а також щодо відсутності підстав для вирішення питання про визнання права власності на прибудову «А1-2».

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування чи зміни рішення суду судова колегія не вбачає.

За вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -