Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді: Семерак І.О.

при секретарі: Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на проживання в житловій квартирі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом мотивуючи його тим, що він разом з дружиною ОСОБА_3 являлися власниками квартири за адресою:м.Ужгород, вул.Минайська, 8/20, яку отримали ще за часів СРСР і більшість свого життя прожили там. Вказану квартиру вони 27.09.2010 року подарували своїй доньці - ОСОБА_2, яка є громадянкою ОСОБА_4, однак він і на даний час залишається проживати у цій квартирі. Після смерті його дружини 04.05.2012 року відповідач вирішила вказану квартиру продати, а його, не порадившись з ним та не врахувавши його думку, забрати на постійне місце проживати до себе в ОСОБА_4. Зазначає, що він не має жодного бажання виїжати до іншої країни оскільки не знаючи угорської мови він буде фактично позбавлений можливості спілкування з людьми, розуміти радіо та телебачення. Однак, на його відмову від такої пропозиції доньки остання, користуючись його похилим віком, робить спроби виселити його з квартири заявляючи, що вона є одноосібним її власником.

Вказує, що він постійно проживає у спірній квартирі і здатний за собою доглядати без сторонньої допомоги і вважає, що хоча він і не є її власником, однак як член сімї власника квартири має право на проживання в ній.

У звязку з цим, просить визнати за ним право на проживання у цій квартирі.

В судове засіданні позивач не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, не повідомила суд про причини неявки, заява про розгляд справи у її відсутності до суду не надходила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач являється власником квартири №20, що знаходиться в будинку №8 по вул.Минайська в м.Ужгород, на підставі договору дарування квартири від 27.09.2010 року, посвідченого державним нотаріусом першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Згідно цього договору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подарували належну їм на праві власності квартиру за вказаною адресою громадянці ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 з 09.06.1980 року зареєстрований у квартирі та постійно проживає за вказаною адресою, що стверджується копією його паспорту громадянина України ВО №310258 виданим Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 15.07.1997 року та довідкою ЖРЕР №1 м.Ужгорода від 21.08.2012 року.

ОСОБА_3 померла 24.05.2012 року, що стверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 І-ФМ №140719 від 24.05.2012 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються батьками відповідачки, що стверджується копією витягу з свідоцтва про народження дитини, виданого в м.Будапешт (на венгерській мові), Серія АА №3283919 від 27.08.2004 року.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Ст.157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу (якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними). Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Ч.2 ст.51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

За таких обставин, оскільки позивач являється членом сімї власника квартири і постійно проживає у цій квартирі, суд приходить до висновку, що він має право на проживання у цій квартирі, а тому позов підлягає до задоволення.

Разом з тим, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме 107,30 грн. судового збору.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.64, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 5, 14, 15, 60, 81, 88, 109, 118,119, 208, 209, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на проживання в житловій квартирі задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на проживання в житловій квартирі №20, що знаходиться в будинку №8 по вулиці Минайська в місті Ужгород Закарпатської області.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107 грн. 30 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7